151 



en af de mest karakteristiske Former, og hvor de andre Former 

 ogsaa er almindeligere, dog hører maaske nogle af dem snarere 

 til udfor Øst- Grønland (Lauderia glacialis). De oceaniske Former 

 træffes ellers mest i den østlige Del af Nord-Atlanterhavet, 

 hvorfra mange af dem ogsaa haves i disse Prøver, og Forkla- 

 ringen paa hele dette blandede Samfunds Optræden tænker vi 

 os er den, at Vandmasser fra Nord-Atlanterhavets 

 østlige Del med de oceaniskeFormer iSommerensLøb 

 er strømmet mod Nordvest, til de berørte Islands 

 Sydkyst, hvorfra de tog neritiske Former med, og 

 er langs denne gaaede vest paa til Irminger h a vet, 

 hvor en Del af Vandmassen er revet med af og op- 

 blandet i den østgrønlandske Polarstrøm, fra hvilken 

 ogsaa nogle af Formerne stammer; paa denne Maade finder 

 Forekomsten af saavel subarktiske (boréale) neritiske Former 

 som af tempererede oceaniske sin naturlige Forklaring; ligesaa 

 forstaar man', hvordan de oceaniske Former, som almindeligvis 

 hører til i varmere og saltere Vand, kan findes i disse ret 

 kolde og mindre saltholdige Vandmasser. Denne Cirkulation af 

 Nord-Atlanterhavets Vandmasser er jo iøvrigt intet nyt, saaledes 

 har f. Ex. C. Ryd er M nylig ved Strømflasker eftervist den, 

 men det er sjældent, at Planktonet saa tydelig gør Tjeneste 

 som Flottører. 



Prøverne fra c. 38° V.L. til c. 33° V.L. (N. 127—133) er 

 øjensynlig tagne i et Blandingsomraade, hvor den østgrønlandske 

 Polarstrøms ydre Del støder op til Golfstrømmens vestlige Del; 

 Saltholdigheden svinger ogsaa omkring 35,00 %o, den Grænse, 

 som Knudsen har trukket mellem de to nævnte Vandmasser. 



Fra omtrent 33° V. L. (N. 134) begynder Nord-Atlanterhavets 

 typiske Højsommer- og Høst-Plankton :Scoticaplankton, karak- 



') C. Ryder: Nogle Undersogelser over Havstrømmene i Farvandene mellem 

 Norge, Skotland og Grønland. — Det danske meteorologiske Instituts 

 nautisk-metereologiske Aarbog 1901. København 1902. 



