154 



og lidt op i Davis-Stræde for at man kan se, hvor den østgrøn- 

 landske Polarstrøm gaar, og hvor langt Kystvandet og Davis- 

 Strædes Strømme naar. Dette bliver 10 Prøver, altsaa noget under 

 det sædvanlig tagne. Imidlertid er det jo altid bedre at have for 

 mange Prøver, og derfor — ligesom for Kontinuitetens Skyld — 

 vil det være rigtigst at vedligeholde den gamle Ordning 

 med omkring 15 Prøver; denne er altsaa fuldtud til- 

 strækkelig til at give en Oversigt over Nord-Atlan- 

 terhavets Overfladeplankton paa c. 58° — 60° N. В., 

 idet man faar Prøver fra alle de Vandmasser, som fore- 

 kommer der. 



2. I nær Forbindelse med det nu behandlede Spørgsmaal 

 staar Spørgsmaalet , om der findes skarpe Grænser mellem 

 Planktonsamfundene. Af det foran anførte og af Tabellerne 

 fremgaar det klart, at der i Nord-Atlanterhavet i Almin- 

 delighed ikke er skarpe Grænser mellem Plankton- 

 samfundene, men at de forbindes med hverandre ved Blan- 

 dingsomraader, der ofte udmærker sig ved fattigt Plankton, til 

 andre Tider ved særlig rigt Plankton. Denne jævne Overgang 

 er en naturlig Følge af, at Strømmene i dette Omraade ikke 

 har skarpe Grænser. For Planktonets Vedkommende er der dog 

 én skarp Grænse, nemlig mellem Nordsøplanktonet og Skotlands 

 Kystplankton paa den ene Side og mellem dette og den østlige 

 Golfstrømgrens Plankton paa den anden ; denne Grænse ligger 

 ofte omkring 4° V. L., undertiden noget østligere. 



3. At der saaledes (med den nævnte Undtagelse) ingen skarpe 

 Grænser findes, tilintetgør den Indvending, som kunde frem- 

 sættes mod de tidligere Indsamlinger, at de jævne Overgange 

 skyldtes Forurensning fremkommer ved, at der benyttedes samme 

 Net. Der er saaledes ingen Grund til at antage, at de 

 faa Organismer, der eventuelt vil blive siddende i 

 de sædvanlige Nets Masker fra den ene Fangst til 

 den anden, kommer til at spille nogen Rolle for 

 Bedømmelsen af Planktonprøverne; man kan sikkert 



