223 



og højt i de 30. To var over 50. Aarsagen til denne Sygdom 

 maa ligge dels i Klimaets Indvirkning dels i Grønlændernes 

 Levemaade. Temperaturforskellen om Sommeren er i Sydgrønland 

 ofte meget stor. Paa varme Dage følger mest kolde Nætter, og 

 sædvanlig er Aftenluften raa.» .... «Denne ustadighed i Tempera- 

 turen og Atmosfærens store Fugtighedsgrad maa naturligvis 

 skadelig influere paa svage Lunger, idet den bevirker let Forkølelse, 

 in specie en Congestion til Lungerne; det er derfor indlysende, at 

 Sydgrønland ingen Klima er for tuberkuløse Personer.» — Ogsaa 

 Grønlændernes uregelmæssige Levemaade (god Fangsttid — Sulte- 

 tid) mener Stender har Betydning for Tuberkulosens Udvikling 



og Udbredelse cAf tuberkuløse Patienter er der ved Godt- 



haab døde i dette Aar 3, i Fiskernæsset I og I i Sukkertoppen.» 

 — Stender omtaler en Epidemi af Pleuro-Pneumoni ved Holstens- 

 borg, under hvilken flere, der led af Lungetuberkler, angrebes, 

 «og disse vare nogle af de første som døde.» — Epidemien 

 varede fra Ve — '/? 1861. — I Kalenderaaret 1861 angiver Stender 

 at have behandlet: 4 Tuberculosis pulmonum og 2 Phthisis 

 pulmonum; de 2 sidste Patienter døde. — I Indberetningen for 

 1863 skriver Stender: «Af tuberkuløse Patienter er der flere 

 døde.» 1 1864 gør Stender atter opmærksom paa, at Grøn- 

 lændernes Levemaade vistnok bidrager til, at de katarrhalske 

 Epidemier ofte udvikler sig hos Grønlænderne til Brystbetændelse 

 (hovedsagehg Pleuritis), ligesom til «den hyppige Tuberkulose». 



B. Sørensen anfører i en Medicinalberetning for en Del 

 af Aaret 1866 (han ankom til Landet d. 25. Maj): «De Sygdomme, 

 som fandtes, vare hovedsagelig Brystaffektioner, navnlig saa jeg 

 ikke faa Tilfælde af Lungetuberkulose i et temmelig fremrykket 

 Stadium.» — 1 sin Indberetning for Aarene 1867 — 68 skriver 

 Sørensen: «Af medicinske Sygdomme indtage Brystaffektionerne 

 den første Plads, og Lungetuberkulosen fordrer hvert Aar sine 

 Ofre, men saa almindelig, som man af de mange Tilfælde af 

 Blodspytning skulde tro, er den dog ikke.» 



Aage Ibsen meddeler (i Beretningen for Eftersommeren 



