297 



Vi nævner først de nordgrønlandske Stammer, der 

 bebor Kysten af det saakaldte Nord-Grønland, og hvis Sydgrænse 

 nn falder sammen med Inspektoratets Grænse, mellem Egedes- 

 minde og Holstensborg. Tidligere har de dog øjensynlig strakt 

 sig længere mod Syd, men forskellige Forhold, ikke mindst 

 Koppeepidemien 1801, der udryddede næsten hele Holstensborgs 

 Befolkning^), har trukket Grænsen længere mod Nord^), idet 

 Eskimoer af en sydligere Stamme (fra Sukkertoppens Omegn) 

 flyttede nordpaa og befolkede Holstensborg paa ny. Disse 

 nordgrønlandske Stammer bærer trods en overvejende Ensartethed 

 dog ogsaa Spor af indbyrdes Forskelligheder, og der er ingen 

 Tvivl om, at i hvert Fald de nordligste omkring Upernivik og 

 maaske ogsaa Diskos oprindelige Befolkning har deres eget 

 særlige Stammepræg. 



Langt færre i Tal og vanskeligere at bestemme er de midt- 

 grønlandske Stammer, der bebor Kysten mellem Holstens- 

 borg og Godthaab. Disse er nemlig mod Nord stærkt blandede 

 med nordgrønlandske og mod Syd med sydgrønlandske Elementer, 

 men har dog trods alt bevaret deres særlige Stammepræg, 

 renest naturligvis midt imellem Nord- og Sydgrænsen, nemhg 

 paa Strækningen fra Kangàmiut til Sukkertoppen. Disse midt- 

 grønlandske Stammer slutter sig i mange Henseender trods 

 deres særlige Stammepræg til Nordgrønlænderne. 



Ved Godthaab og Syd derfor — naturligvis stærkt blandet 

 ved Nordgrænsen — træffer vi da en helt ny Stammetype hos 

 de vestgrøn landske Sydstammer, en Type, vi kan forfølge 

 helt ned til Kystens sydligste Punkt, om end ogsaa der fra Sted 

 til Sted visse særlige Typer indenfor den fælles Type kan 

 paavises. 



Der er jo nu ingen Tvivl om, at vi, om vi skal forsøge 

 en Sammenstilling af Østgrønlændere og Vestgrønlændere, blandt 



') der døde 367 af c. 400. 



') den sydligste Plads er AKigsserniaK syd for Agto. 



