298 



disse sidste maa vælge Sydstammerne, dels fordi disse er Øst- 

 grønlændernes nærmeste Naboer og dels, fordi deres hele 

 Stammetype, som vi skal se, peger ligesaa meget mod Øst, 

 som Midtgrønlændernes mod Nord. 



Vi kan nu imidlertid ikke gaa over til en Sammenligning 

 mellem Østgrønlænderne og de vestgrønlandske Sydstammer 

 uden at give Svar paa et forventet Spørgsmaal. Vi har i det 

 foregaaende stærkt betonet Vestgrønlændernes indbyrdes For- 

 skelligartethed og endog paa Basis af denne foretaget en 

 Inddeling af dem i forskellige Stammegrupper. Er nu disse 

 Forskelligheder virkelig af den Betydning, at de berettiger hertil? 

 Er de ikke af mere lokal og tilfældig Art, stammende fra lange 

 Afstande og ringe Samkvem mellem Befolkningen og, ikke 

 mindst, fra forskellige Levevilkaar? 



Det skal ikke nægtes, at særdeles mange af de mest iøjne- 

 faldende Forskelle skyldes disse Omstændigheder og derfor ikke 

 egner sig til Basis for en StammedeHng. Vi skal ogsaa i det 

 følgende foretage en omhyggelig Sigtning af hver enkelt Iagt- 

 tagelse, før vi anvender den i Bevisrækken. Men allerede her 

 kan vi gøre visse almindelige Bemærkninger derom. Sandsynlig- 

 heden taler saaledes Jor, at den Accentforskel, der kan iagttages 

 saa at sige fra Bygd til Bygd langs hele Vestkysten, er af ren 

 lokal Art, men findes en Dialektforskel fælles for en større 

 Gruppe uden paaviselige Overgange til andre Dialekter og 

 ledsaget af andre Ejendommeligheder, saa har vi Lov til deri 

 at finde et særligt Stammepræg. Det er fremdeles afgjort, at 

 Forekomsten af visse Vaaben, Fuglepilen paa Sydkysten og 

 Isvaabnene paa Nordkysten, væsentligst skyldes visse lokale 

 Hensyn, saaledes at disses Forekomst eller Mangel ikke berettiger 

 til at antage en Stammeforskel ; men findes samme Vaaben 

 anvendte, forfærdigede paa forskellig, men altid indenfor samme 



