306 



Faktum, at uagtet den sydlandske Befolkning udelukkende har 

 haft Lærere, der talte Midtgrønlandsk, uagtet alle de Bøger, 

 den læste, og alt, hvad den selv skrev, var skrevet i U-Dialekten, 

 uagtet den Del af den, der var bosiddende ved Ny-Herrnhut, 

 daglig var sammen med midtgrønlandsk talende Landsmænd, og 

 alt dette i mere end 150 Aar, er det ikke faldet en eneste af 

 dem ind at ændre deres Sprog. 



Man skulde synes, at denne urokkelige Fastholden ved 

 Dialekten og dennes Uforanderlighed maa være tilstrækkelige 

 Beviser for, at denne Dialektforskel er en integrerende Del af 

 Befolkningens Stammetype. Det maa saa blive en filologisk 

 undersøgelse overladt at afgøre, hvad Betydning den ellers 

 maa have. 



Og, selv om intet andet Bevis var tilstede, vilde denne 

 Dialektforskel, saa gennemført, som den er, være nok til at 

 anvise Sydstammerne Plads i samme Gruppe som Østgrønlænderne, 

 og Midtstammerne Plads sammen med Nordstammerne. 



Hvad Bink nu ogsaa mest var forbavset over ved Sammen- 

 ligningen mellem Øst- og Vestgrønlændernes Sprog, var nærmest 

 Ordforraadet, der syntes ham meget forskelligt. Det kan jo 

 heller ikke nægtes, at et flygtigt Blik paa den af ham opstillede 

 Liste ^) vidner om en virkelig betydelig Forskel, og uden Adgang 

 til andet Hjælpemiddel end Kleinschmidt's — temmelig ufuld- 

 stændige — Ordbog kunde han heller intet andet faa ud deraf. 

 Men Bink indrømmer selv, at de fleste Forskelle stammer fra 

 den almindelige grønlandske Omskrivning, hvorved Stamordet 

 ombyttes med et afledet Ord, saaledes at f. Eks Stamordet 

 umiak , en Konebaad, omskrives ved angatdlat i det sydlige 

 Østgrønland og autdlarit ved Angmagsalik, der begge betyder 

 et Bejseredskab^). Men denne Fremgangsmaade er jo ikke 

 enestaaende for Østgrønlænderne, selv om den der paa Grund 



') Medd. X, S. 219—34. 



*) Ganske svarende til dansk Vogn eller Køretøj. 



