307 



af den oprindelige eskimoiske Skik {pakumisungnefc) at ombytte 

 Tings Navne, der har været Navne for nylig afdøde Personer, 

 med andre, er særlig fremherskende. Ogsaa i Vestgrønland 

 Andes den overalt, og det er mange Ting, der saaledes fra 

 Koloni til Koloni, ja, fra Boplads til Boplads bærer forskellige 

 Navne. Endog i Sagnene finder vi Spor af en saadan Om- 

 bytning, selv for ret mythologiske Tings Navne, som naar 

 mgsse (eller mgssinakasik) det oprindelige, eskimoiske Forsam- 

 lingshus, kaldes uvdlasaut af en ellers uforstaaelig Stamme. 



Alle disse Forskelle, der blot beror paa en saadan Om- 

 bytning af et Stamord med et afledet Ord^), kan ikke i mindste 

 Maade bevise nogen Forskel mellem Øst- og Vestgrønlændere, 

 men er snarest et Vidnesbyrd om en nøje Sammenhørighed. 



Af større Betydning vilde det være, om man havde kunnet 

 finde Stamord hos Østgrønlænderne, der var ukendte hos Vest- 

 grønlænderne. Dette er imidlertid ikke Tilfældet. Rink nævner 

 ganske vist^) en Del Stammer, der formentlig skulde være 

 særegne for Østgrønlænderne, men ingen af disse viser sig ved 

 et nøjere Eftersyn at være andet end Omskrivninger undtagen 

 maaske for Ordene Ja og Nej ^), og en stor Del af dem, der 

 nævnes som ikke kendte i Vest-Grønland, er kendte og endog 

 hyppigt anvendte dér. 



Af stor Interesse for os er den Omstændighed, som en 

 omhyggelig Gennemgang af Ordfortegnelsen for Øst-Grønland 

 med intelligente Sydgrønlændere har givet Sikkerhed for, at en 

 stor Del af de i Øst-Grønland anvendte Betegnelser er kendte 



1) Rink, Medd. X, S. 214—16. 



2) Medd. X, S. 216—17. 



') Selv det ejendommelige Navn tàtî for Menneske er let forstaaelig. tuK 

 betyder nemlig Mørke og Ordene for Skygge (tarrak), Sjæl (tarnek) og 

 rimeligvis Aand (tôrncM) er afledede heraf. Da nu Ordet inuli, det 

 almindelige Udtryk for Menneske, er et almindeligt Navn hos Østgrl., er 

 det ved en saaledes kaldt Mands Død ombyttet med Ordet for Sjæl, 

 hvilket ganske svarer til Eskimoernes psjkologiske Opfattelse. Endog 

 Ordet for Ja — im — er vist ikke andet end den i Vest-Grønland hyppigt 

 anvendte bejaende Lyd, der meget godt kan nedskrives paa den Maade. 



20' 



