313 



og hos Østgrønlænderne M kort og temmelig snæver, ligesom 

 ogsaa Ærmerne er afpassede efter Armens Længde, bestemte 

 til at naa ned til Haandleddet, hvor de sammensurres, medens 

 Midtgrønlænderne (fra Sukkertoppen nordefter) og Nordgrønlæn- 

 derne lader den sy saa lang, at den næsten naar til Knæerne, 

 og Ærmerne ligeledes saa lange, at de naar en Haandsbred 

 over Fingrene, saaledes at den, naar den er sammensurret paa 

 Fangerens Krop, sidder i utallige Rynker, men paa den anden 

 Side tillader ham at bevæge sig frit i alle Retninger. 



Til Kajakfangerens Paaklædning hører ogsaa Kajakvanter. 

 Disse forfærdiges ligeledes paa forskellig Maade. Hos Nord- 

 og Midtstammerne bliver de syede med Stikkesting ligesom de 

 almindelige Landvanter (akuvsigaussarput), medens de hos Syd- 

 stammerne sys paa den Maade, Grønlænderne kalder ikutaussar- 

 put (o: at Tommelfingrene er paasatte paa en særegen Maade). 



Af de til Kajakken hørende Vaaben har vi gentagne Gange 

 nævnt Fuglepilen og Blærepilen, der anvendes meget hos Syd- 

 stammerne og ligeledes findes i Øst-Grønland, uden at vi dog 

 anse dem som sikre Tegn paa en Overensstemmelse mellem 

 disse. En saadan finder vi imidlertid i den Maade, hvorpaa 

 f. Eks. Fuglepilen forfærdiges. I Midt-Grønland, hvor den ogsaa 

 bruges, finder man de bekendte Renspidser stærkt udstaaende 

 fra Skaftet og fastbundne til dette med to Bindsier, et om 

 Roden og et højere oppe. Men hos Sydstammerne og Øst- 

 grønlænderne^) lader man Renspidserne danne en spidsere 

 Vinkel til Skaftet og anvender kun det øverste Rindsel, idet 

 man falser Spidsernes Rod fast ind i Skaftet. Til Rindsel 

 anvender man hyppigt Fjerribber af Fuglefjer. 



Hovedvaabnet, den egentlige Harpun, synes at være ens 

 overalt; idet begge Formerne, Vingeharpunen {ernangnaic) og 

 Dupharpunen (м/шл), forekommer ved Siden af hinanden, uden 



') Medd. X, Tavle XXI. 

 ») Medd. X, Tavle XIV. 



