315 



indbyrdes Gruppering, men ogsaa deres Forhold til de øvrige 

 eskimoiske Stammegrupper. Det er imidlertid desværre et 

 Faktum, at der saa godt som ingen saadan Detailundersøgelse 

 er sket paa Vestkysten, og at som Følge deraf den ellers saa 

 omhyggelige undersøgelse af de østgrønlandske Stammer har 

 manglet den Vejledning, der derved vilde være blevet givet, og 

 derfor undladt at tage Hensyn til mange ellers oplysende 

 Detailler. Det er uoverkommeligt for en. enkelt at indsamle 

 disse mange Oplysninger paa den lange Kyststrækning fra Kap 

 Farvel til den nordligste Boplads. Vi har derfor ikke kunnet 

 nøjes med egne Iagttagelser, men i det foregaaende anvendt 

 paalidelige Oplysninger af stedkendte Indfødte. Som sagt, nogen 

 Literatur har vi ikke kunnet benytte undtagen for Øst-Grønlands 

 Vedkommende, hvor det egentlig har vist sig, at, i hvert Fald 

 paa det ethnografiske Omraade , har denne ene Overvintring 

 ved sin Detailundersøgelse fremskaffet flere Oplysninger, end 

 der er tilvejebragt under de mere end 150 Aars Kolonisation 

 og videnskabelige Undersøgelse af Vestkysten. 



Det Omraade, hvor man kunde vente at høste den rigeste 

 Høst af saadanne Iagttagelser, der knyttede de forskellige 

 Stammer indbyrdes sammen eller adskilte dem, er det folklori- 

 stiske. Grønlænderne er jo, som bekendt, i Besiddelse af 

 talrige overleverede Folkeminder, ikke blot i Form af Sagn og 

 Æventyr, men i Form af et Utal af Skikke og Sædvaner, der 

 knytter sig baade til det daglige Liv og til særlige Lejligheder, 

 og det vilde være mærkeligt, om man trods den vistnok store 

 fælles eskimoiske Ensartethed paa dette Omraade ikke stammevis 

 og gruppevis havde skabt sig visse særlige Traditioner, der som 

 Vejvisere kunde pege for os, i hvilken Retning hver enkelt 

 Stammes Vej var gaaet. 



Man har jo ogsaa tidligt forsøgt at indsamle et Stof paa 



