316 



dette Omraade, men, af samme Grund som allerede nævnt, ikke 

 lokaliseret dem paa hvert Sted af Kysten. I den ældste Literatur 

 om Grønland finder vi talrige Smaating i den Retning omtalte, 

 men hyppigst af Præster, for hvem man kunde vente, at de 

 Indfødte vilde fortie eller forandre det væsentligste for at undgaa 

 den sædvanlige Anklage for taabellg Overtro. Og Rink, hvis 

 Hovedarbejde har ligget paa dette Omraade, indskrænkede sig 

 væsentligt til Indsamlingen af Sagn og Æventyr. De to Bind, 

 der foreligger M, er jo ogsaa, om end ikke fuldstændige, saa 

 dog gode Udtryk for den Sagnverden, en grønlandsk eller rettere 

 eskimoisk Folkebevidsthed har tumlet med. Men til at bruges 

 ved en speciel Undersøgelse som vor er de kun lidet egnede. 

 Vel er de forsaavidt omhyggehg lokaliserede, som der for hvert 

 enkelt Nummer i Samlingen er vedføjet Oplysning om, fra hvem 

 og fra hvilken Del af Landet det stammer. Men dels er Sagnene 

 nedskrevne af den grønlandske Meddeler, hvilket i Reglen 

 betydeligt forandrer de smaa Oplysninger, der for os er de 

 væsentligste 2), dels giver Samlingen blot Uddrag og Sammen- 

 drag af Manuskripterne, uden at det er muligt at se, hvad der 

 af de Smaating, vi interesserer os for, skyldes den ene eller 

 den anden Meddeler. 



Nu ligger det jo imidlertid i Sagens Natur, at man ikke 

 paa dette Omraade kan nøjes med spredte Oplysninger, men 

 først maa have et stort Materiale samlet fra de forskelligste 

 Egne, før man med nogen Sikkerhed kan konstatere Ensartethed 

 eller Uensartethed mellem de forskellige Stammer. Vi har vel 

 kunnet skaffe Oplysninger, som ikke tidligere er behandlede, 

 men vi har ingen Sikkerhed for, at disse Folkeminder, vi 

 saaledes støder paa hos en enkelt Stamme, ikke tillige findes 

 hos andre. Vi maa da nøjes med ganske faa og smaa Antyd- 

 ninger. 



^) Rink: Eskimoiske Eventyr og Sagn. Kbhvn. 1866—1871. 

 ») Herpaa har jeg haft talrige Eksempler. 



