320 



ved i det Hele at stanse Bevægelsen bidraget til at fæstne 

 Grænsen mellem disse modsatte Stammegrupper just, hvor den 

 først slog Rod, nemlig ved Godthaab. 



Denne Forklaring maa i sig selv synes ganske antagelig 

 og næppe til at møde med mange Modbeviser. Vi er imidlertid 

 saa heldige ikke at behøve at nøjes med at opstille den som 

 Hypotese, men at kunne støtte den med saa talende Kends- 

 gærninger, at den maa anses for bevist. 



Vi maa i den Hensigt forsøge en historisk Undersøgelse, 



uagtet Arkiverne indeholder saa meget historisk Stof ved- 

 rørende den sidste Kolonisation og dennes stadige Fortsættelse, 

 er det dog ikke meget, vi finder deri om Grønlænderne. Alligevel 

 møder vi Oplysninger, vedrørende netop dette Forhold, vi her 

 omtaler, idet vi Aar efter Aar fra den første Tid til ind i det 

 næste Aarhundrede i Indberetninger fra de sydligste Kolonier i 

 Syd-Grønland hører om, hvorledes de indfødte, undertiden i hele 

 Flotiller af Konebaade med tilhørende Kajakker, drager nord- 

 efter. Vi kan vel høre om, at de samme eller en Del af dem 

 vender tilbage, men ingensinde hører vi om, at de indfødte 

 rejser i modsat Retning. Nu skal det vel indrømmes, at en 

 Del af disse nordpaarejsende Grønlændere kunde have en særlig 

 Grund til just at vælge den Retning, da de nemlig ønskede at 

 købe Hvalbarder og Hvalrostand ved Holstensborg eller endog 

 helt oppe i Disko-Bugt, men man skulde kende Eskimoerne 

 daarligt, hvis man kunde tro, at de, selv af de mest fristende 

 Aarsager, vilde kunne fornægte den Traditionsarv, der er dem 

 i Kødet baaret. Og det var langtfra alle, der havde den Hensigt 

 med deres Rejse. Vi fejler ikke ved at tilskrive det den 

 Rejselyst, der altid er hos Eskimoerne og volder, at de aldrig 

 faar noget blivende Sted, før de tvinges dertil. 



Ja, hvis vi kun havde disse Oplysninger fra den nævnte 

 Periode, maatte vi indrømme, at denne Rejselyst fra Syd mod 

 Nord, men aldrig omvendt, kunde skyldes tilfældige Omstændig- 



