560 GUNNAR SCHOTTE. 
slag. Men största svårigheten vid dess uppdragande är, att det frö, som 
erhålles, har dålig grobarhet. Därför hade man till Skåne från Skottland 
införskrivit flera miljoner plantor, som sedan utsatts i skogsmarken. 
»Dessa voro väl ännu för litet avancerade för att man skulle kunna 
bedöma deras företräde framför annan skog, men man hade i Skåne 
all anledning att hoppas mycken nytta af lärkträdet». 
Hovjägmästaren I. AD. STRÖM omtalar, att på Visingsö uppdragits icke 
mindre än 18—20,000 plantor. De lärkplantor, som uppkommit av det 
frö, som han förde dit 1832, hade 1843 en höjd av 20 fot, »hvilket är 
en ojämförligt hastigare växt än man har att vänta af gran och tall». 
STRÖM sammanfattar vid detta tillfälle sin mening om lärken på 
följande sätt: »Jag skulle derföre tro, att svaret på denna fråga bör 
blifva, att lärkträdet icke bör gifvas företrädet framför gran och tall, men 
att det icke heller bör förkastas utan sås i skogarna på de platser, där 
gran och tall icke kunna växa». 
Vid åttonde allmänna svenska lantbruksmötet i Jönköping 1858 hade 
som 31:sta fråga uppställts: »Hvilka äro de säkraste, minst kostsamma 
medel att åstadkomma återväxt i afverkad skogsmark af tall, gran m. fl., 
där naturlig sådd genom fröträd icke lyckats?» Diskussionen i denna 
fråga (296) kom i stor utsträckning också att röra sig om lärken. Överste- 
löjtnant H. KEY meddelade, att han planterat flera tusen lärkträd på 
sin »5 mil härifrån belägna egendom» (sannolikt Johannesberg i Flisby 
socken, Jönköpings län). Dessa hade gått särdeles väl och voro jäm- 
förliga med tall och gran. Justitiekansler N. S. VON KOCK hade under 
en resa i Skottland år 1856 haft tillfälle besöka en person, som hade 
ett stort etablissement för frö- och trädförsäljning, och som sålde lärk- 
trädsplantor särdeles billigt. Han hade också hos en herr LIEPHE i 
Göteborg erfarit, att bästa sättet vore att taga plantor från Skottland. 
Lärkträdsplantorna böra ej planteras ensamma utan i blandning med 
andra träd eller »zur Ausfällung». Talaren hade del i en egendom 
i Närke, där en införskriven Forster med framgång odlade lärk. — 
Kapten BERG hade också under en resa i Skottland för 12 år sedan 
iakttagit, att lärken bör planteras tillsammans med andra träd, men i 
övrigt hade han kommit till den övertygelsen, att »lärkträdets plantering 
icke varit till dess förmån». — Greve BECK-FRIIS meddelade, att han 
satt lärkarna såsom 2-åriga. Plantorna rekvirerades från Skottland i de- 
cember eller januari, och hinna då fram i god tid. De få sedan stå ett år 
i plantskola, innan de utsättas å fältet. — Överjägmästare SEGERDADL be- 
rättade om lärkodling vid Degeberg i Skaraborgs län. År 1841 hade 
han kommit dit med sina elever för att så lärkfrö. Bland de å egen- 
domen befintliga 100-tals lärkarna, hade emellertid blott ett enda träd 
