LÄRKEN. 561 
dugliga kottar, som lämnade gott frö och goda plantor. SEGERDAHL hade 
år 1830 å Hunneberg sått lärkfrö, tallfrö och björkfrö blandat. 20 år se- 
nare hade »>»lärkträden i massa ökats mer än tallen och denna mer än 
björken». — Herr E. NONNEN meddelade, att man visserligen kan få å1s- 
gamla plantor från Skottland för 2'/, riksdaler per 1,000, men att han 
funnit det bättre att taga in redan omskolade plantor, vilka äro starkare 
och kosta 4 å 5 riksdaler per 1,000. Även dessa böra sättas ett eller 
två år i plantskola, innan de utplanteras i skogen. 
Vid 1i1:te allmänna svenska lantbruksmötet i Malmö 1863 uppställdes 
som 2z3:te fråga: »Hvilka äro, i olika delar af vårt land, villkoren för 
en lönande skogshushållning, och hvilka trädslag hafva i södra delen a: 
landet visat sig mest ändamålsenliga till odling af skog?» Vid diskussionen 
härom (297) kom också lärkfrågan huvudsakligen på tal. Greve C. BECK- 
FRIIS omnämnde, att visserligen voro forstmännen icke ense om lärkens 
tjänlighet, men att hans erfarenhet under 30 år stadgat hans åsikt härom. 
Han rekommenderade lärkens blandning med gran. Friherre VON ESSEN 
ville ej blanda lärken med gran. Brukspatron B. R. LENNARTSSON ytt- 
rade, att redan för 25 år sedan hade ingenjör STEPHENS sagt honom på 
tal om export av sliprar till England, att lärkens värde först skulle 
rätt uppfattas hos oss, när vi fått järnvägar, ty intet trädslag lämpade 
sig så väl till sliprar som just detta. Han omnämnde, att lärkträden i 
England och Skottland trivdes mycket väl även på oländig mark. 
Huvudvillkoret för att få lärkodlingarna att bli lönande, ansåg L. emeller- 
tid vara, att de uppdragas i »klump och icke blott såsom kuriositet, ty 
om lärkträdet icke står skyddat af sina grannar, växer det upp knöligt>. 
Greve BECK-FRIIS talade ytterligare om sina lyckade lärkodlingar, men 
meddelade också, att man vid Romeleklint även försökt lärken, som till 
en början gick väl till, men när träden nått en ålder av tjugu år, »för- 
svann hela partiet, utan att någon forstman kunde uppgifva orsaken 
dertill». — Detta är den första uppgift vi möta i svensk litteratur om sjuk- 
dom på lärk. 
Förutom AF STRÖMS ovannämnda publikationer bestå de äldre av- 
handlingarna i den svenska skogslitteraturen i översättningar från en- 
gelskan. Sålunda förekommer i Järnkontorets annaler 1831 (40) en över- 
sättning av en avhandling av J. C. A. BLAUEL under titeln »Lärkträdet 
(Pinus Larix). Den bästa trädsorten för att afhjelpa skogsbrist, äfven 
brist på Ekvirke». I samma tidskrift finnes även en översättning av en 
uppsats >»Om skogsplantering» av författaren WALTER SCOTT (795), som 
var stor anhängare av lärkplanteringar. I den från engelskan översatta 
handboken i praktiska lanthushållningen av DAVID LOW, Stockholm 
1841 (727), finna vi också uppgifter om lärken. 
