LÄRKEN. 631 
studerar man närmare, säger BARTH, de många delvis äldre kustplante- 
ringarna på Västlandet upp till Molde, får man en annan syn på frågan. 
Det visar sig då, att lärken ofta står frodig trots havsstormarnas omedel- 
bara inflytande. En del av stammarna äro visserligen sneda, men det 
finnes också många utpräglat raka. BARTH föreslår därför, att man på 
dylika platser skall till en början draga upp synnerligen täta bestånd, som 
sedan gallras starkt, varvid man har ett stort antal trädindivid att välja 
på och behöver kvarlämna endast de rakaste träden. Odling av särskild 
rakstammig ras borde dock enligt författarens mening föra fortare till 
samma mål. 
Som lärken ej är lövad om vintern, är den i regel föga utsatt för snö- 
brott eller snötryck. Endast under så abnorma förhållanden, som in- 
träffade i mellersta Sverige den 135 maj 19135 med snöfall, sedan lärken 
redan var utslagen, kunde den i nämnvärd grad lida av snöskador, såsom 
förf. påvisat i en tidigare uppsats (794). Under vintern 1915—1916, då 
ungskogarna i mellersta Sverige skadades av snön i stor utsträckning, 
led i allmänhet ej lärken. Endast i sådana bestånd, där den växt upp 
synnerligen tätt och fått särdeles gängliga stammar inträffade snötryck. 
Ett exempel på dylikt förhållande visar fig. 42 från Lesjöfors i Värmland. 
Föryngring och skogsodling. 
Man har tidigare hållit före (se bl. a. WAHLGREN 255), att lärken i 
vårt land ej självsår sig tillräckligt, för att man på naturlig väg skall 
erhålla nöjaktig föryngring. Många skogsmän ha också å försöksan- 
staltens frågecirkulär framhållit, att de ej observerat självsådd av lärk. 
Förf. har däremot på flera ställen från Skåne till Norrbotten iakttagit 
ganska riklig självsådd. Som exempel härpå må anföras följande platser. 
RINGIUS (768) omnämner redan år 1893, att europeisk lärk självsått sig 
vid Hälla utanför Piteå. Vid Hussby lantbruksskola i Medelpad har förf. 
funnit rätt mycken självsådd i parken. 
Ett synnerligen vackert exempel på lyckad självsådd är försöksytan 
335 vid Edsgatan i Värmland. Det omkring 435-åriga beståndet (fig. 
43) är här besått från den lärkallé (se fig. 44) som finnes på västra 
sidan om landsvägen. Fröet har här blott haft att med västanvinden 
kastas över till hagmarken. Å detta ställe finnes självsådd i flera ålders- 
grupper, av vilka den äldsta är omkring 45 år. Alléträden hava varit 
omkring 40 år, när de givit upphov till den vackra slutna självsådden. 
Vid Löta i Bettna socken i Södermanland iakttog förf. våren 1910 
en mycket tät 25-årig lärkdunge, som enligt bestämd uppgift av ägaren 
uppkommit efter självsådd från några närstående äldre lärkar. 
Å Hellidens gods i Västergötland finnas spridda självsådda plantor 
