LÄRKEN. 
67 
un 
(cestivales), som krypa ut på lärkens barr och i maj äro könsmogna 
och emigrera till granen, på vilkens fjolårsbarr de fortsätta sin utveckling, 
för att nästa vår på granens skott förorsaka de karaktäristiska gallbild- 
ningarna. 
Hos Chermes strobilobius övervintra de 
vid basen av blad- och blomknopparna på 
lärken. sedan de ut- 
vecklats till s. k. vinterstammödrar, talrika grön- 
bruna ägg. En del av dessa utvecklas som 
hos Ch. abietis till larver, som efter att ha sugit 
en tid på barren dölja sig vid basen av skotten. 
De flesta ägg utvecklas emellertid till sommar- 
larver, som suga sig fast på de unga lärkbarren, 
vilka bli bleka och böjda vid sugningsställena. 
En del av larverna utvecklas till sommarmödrar, 
som partenogeneliskt ge upphov till flera på 
varandra följande barrsugande sommargenera- 
Raltvarenglagea de 
tioner, medan en del vandrar över till granen. 
Av de båda arterna är följaktligen Ch. strobi- 
Zobzus den farligaste, emedan dess skadegörelse 
genom de på varandra följande sommargenera- 
tionerna pågår under en vida längre tidrymd 
än hos Ch. abietis. 
Det lilla barrträdskvalstret (fig. 65) tillhör de 
mycket skadliga och över hela jorden spridda 
spinnkvalstren, vilka äro bland de farligaste fien- 
derna för flera av människans viktigaste kultur- 
växter. Det förekommer även på andra barr- 
träd, såväl inhemska som utländska, men har 
ännu ej gjort någon större skadegörelse på lärk. 
De små spinnkvalstren suga barrens safter, så 
att dessa gulna och falla av, men då djuren 
äro mikroskopiskt små, händer det lätt, att man 
förbiser dem och tillskriver sjukdomen andra orsaker. 
svartaktiga vinterlarverna 
Fig. 65. Gren av lärkträd 
med ägg av barrträdskvalst- 
ret. Omkr. Ox I. (Efter 
TRÄGARDH.) 
Twig of larch with eggs of the 
pine-tree spinning mite (Parate- 
tranychus unungvus). 
Lättast äro de 
att iakttaga under övervintringen, som sker i äggstadiet, da de små, 
klotrunda, bjärt röda äggen äro lätt synliga. 
