LÄRKEN. 687 
i 
berg, beståndet å Maltesholm i Skåne, vid Helliden i Västergötland etc. 
Å sådan god mark finnes ej någon risk att draga upp rena bestånd, 
vilket sålunda kan ske å marker, vars bonitet ligger över MAASS' växt- 
lighetsgrad 1, d. v. s. motsvaras av JONSONS bonitet I. 
Vidare gynnas lärkens utveckling genom starka gallringar, vilka ej 
nog kunna rekommenderas. De olika individen få härigenom kraftigare 
kronor och uthärda därför lättare eventuella angrepp. Härjämte bort- 
tagas svagare individ, som lättast duka under för svampen, varige- 
nom smittofaran minskas. Från denna synpunkt måste alltid företagas 
starka låggallringar. Krongallringar äro helt uteslutna utom vad 
beträffar utplockandet av b-träd (vargträd) på ett tidigare stadium, vilket 
förresten ej helt strider mot låggallringarnas princip. 
En allmän erfarenhet är, att blandade bestånd äro mindre utsatta för 
smittosamma sjukdomar över huvudtaget, och Skogsförsöksanstaltens för- 
söksytor visa, att så också är fallet med lärken. För de olika blandnings- 
träd, som härvid kunna komma ifråga, är förut redogjort i kapitlet III E. 
Härvid gäller dock, att det i lärken inblandade trädslaget ej får sär- 
skilt beskugga lärkarna. Från denna synpunkt är granen i vissa fall 
riskabel, därest den går upp i första kronskiktet, d. v. s. å bättre mark. 
Håller granen sig som mellanbestånd, andra och tredje skiktet, är 
blandningen från ljussynpunkt mindre farlig. Förekommer granen däre- 
mot endast såsom underväxt, blir lärken mera att betrakta som rent 
bestånd "och eventuella fördelar av blandningen bli illusoriska. Rent 
teoretiskt sett bör man därjämte ställa sig tveksam mot blandning av 
lärk och gran. Som redan nämnts, anses en av de värsta spridarna 
av lärkkräftan vara Chermes abietis, som sårar barken å skotten. I före- 
gående avdelning visas, att denna barrlus uppträder i två stadier, som 
utvecklas oberoende av varandra å granen och lärken. Men då den 
således åtföljer granen, är dess inplantering detsamma som att införa 
Chermes i större grad, än den förut förefinnes. Dess ymnighet ökas 
väl också, genom att den i blandbestånd av lärk och gran får utveckla 
sina båda stadier. Förf. kan emellertid ej ange, vilket värde dessa 
synpunkter, praktiskt taget, ha. När lärken i blandning med gran lidit 
starkt av kräfta och gått ut, såsom å Tönnersjöhedens kronopark i 
Halland, har granen gått upp i första kronskiktet och genom sin be- 
skuggning skadat lärken. Detta bestånd var också uppdraget i tätt för- 
band och ogallrat. 
Blandning med tall kan däremot odelat rekommenderas. Från för- 
söksytorna föreligga många exempel på lyckade sådana blandningar, så- 
som närmare omtalats i kapitel III C. Även sådana blandbestånd ha synts 
föga angripna. Exempel härpå är det 20-åriga beståndet å Marieholms 
