690 GUNNAR SCHOTTE. 
fördömt all lärkodling. Ägnas emellertid mera omsorg om lämpliga 
blandningsformer för lärken, och komma sedan lärkbestånden att un- 
derkastas starka gallringar, är det författarens bestämda mening, att 
lärkkräftan i större delen av vårt land ej skall bliva någon farligare sjuk- 
dom. Att av fruktan för denna ej odla den värdefulla lärken vore unge- 
fär detsamma som att av fruktan för törskatesvampen ej vidare odla tall i 
Sverige. 
Som äldre angripes lärken liksom andra trädslag av röta. Från Tysk- 
land (Riesengebirge) omnämnes sålunda enl. BECK (536 b), att Polyporus 
pini Fr. är funnen å lärken. Förf. har också iakttagit denna svamp 
på de gamla lärkarna vid Koberg i Västergötland. Rottickan Polyporus 
annosus Fr. är utomlands funnen på lärk, men iakttagelse härom 
från vårt land föreligger ännu ej. Lärken skall dock enligt ROSTRUP 
(604) vara motståndskraftig mot denna röta. 
Vidare har förf. vid Koberg funnit en annan polyporé med röta, som 
sannolikt är att hänföra till P. mollis eller möjligen P. leporinus. 
På lärkens barr förekomma flera parasitsvampar. Den viktigaste av 
dessa är lärkskyttet, som förorsakas av Sphåcerella laricina R. Htg. 
(577). Den visar sig mitt på sommaren som mindre eller större bruna 
fläckar på barren, på vilka senare framkomma mycket små svarta pyk- 
nider. Barren äro mest angripna å nedre delen av trädet. De dö tidigt 
och avfalla redan vanligen i augusti. På de avfallna barren utveckla sig 
följande vår kägelformiga, mörkbruna peritecier, vars klubbformade spor- 
säckar innehålla 8 stycken till en början en- sedan tvåcelliga sporer. 
Svampen är skadlig, emedan den så hastigt avlövar lärken. Sannolikt 
var det denna svamp, som förf. sett åstadkomma barrfällning å enstaka 
lärkar vid Bjurfors skogsskola i Västmanland. I Tyskland anser man 
:enl. BECK (536 bh), att den är farligast i rena bestånd eller i blandbe- 
stånd av lärk och gran, där lärkbarren bli liggande å granens grenar 
och sedan lätt smitta lärken ett annat år. Svampens skadegörelser 
minskas, om lärken ej planteras i fuktiga lägen samt i blandbestånd av 
bok och tall. Här gälla sålunda samma fordringar, som krävas för att 
undvika lärkkräftan. 
En sjukdom på lärkbarren, som yttrar sig i barrens brunfläckighet 
och avdöende av mindre plantor i maj och juni, har beskrivits av Ro- 
BERT HARTIG (520) under namn av Ållescheria Laricis, varav endast 
konidiestadiet är funnet. Vid fuktig väderlek kunna även de unga skotten 
angripas och bli fläckiga samt dö ofta helt bort. Svampen övervintrar 
enligt HARTIGS mening ej blott på de å marken liggande lärkbarren, 
utan även på sådana delvis sjuka barr, som sitta på spetsen av de unga 
