LÄRKEN. 
— 
[S 
— 
E. Sibiriska lärkens skogliga egenskaper. 
Fordran på växtplats och klimat. 
Som redan tidigare omnämnts, förekommer den sibiriska lärken i Ryss- 
land och Sibirien gärna tillsammans med tallen. Det är således tydligt, 
att den därstädes åtminstone går väl till i sandiga och torrare forma- 
tioner, även om den är tacksam för något humushaltig jordmån. Där- 
emot förekommer den ej i de egentliga granmarkerna, då den synes 
undvika något fuktigare mark. 
Det är av intresse att se, huru åsikterna ändock växla om den sibi- 
riska lärkens fordran på jordmån. Många dendrologer, särskilt i Mellan- 
europa, påstå sålunda, att den kräver god, kalkrik jord och i varje fall 
bättre jordmån än den europeiska lärken. 
VON WILAMOWITZ-MÖLLENDORFF (643) framhåller från försök i 
Brandenburg, hurusom den sibiriska lärken trives utmärkt på frisk sväm- 
sand, men att den ej älskar stagnerande fuktighet. Men SEYDEL (677) 
påstår, att sibiriska lärken tarvar bästa marken i jämförelse med den 
europeiska och den japanska. Även KIENITZ (547) framhåller dess 
fordran på bättre mark än den europeiska lärken. I allmänhet äro 
skogsmännen och dendrologerna i Mellan- och Sydeuropa ganska reser- 
verade i sina omdömen om den sibiriska lärken. Detta finner sin förkla- 
ring däri, att en så utpräglad nordlig typ, som den sibiriska lärken, ej 
låter förflytta sig alltför långt söderut. Under en studieresa 1903 frap- 
perades förf. över att i Mariabrunn i Österrike se den sibiriska lärken 
ej komma någon vart. Den blev där blott små krokiga buskar i för- 
hållande till exempelvis den europeiska lärken. HOLLAND omnämner 
också från Wärttemberg, att försöksodlingar där på 2,s6 har visat, huru 
långsamt sibiriska lärken växer, och att den blir efter den vanliga lärken, 
samt att den t. o. m. överväxes av boken. KIENITZ framhåller även från 
Brandenburg, att sibiriska lärken från början växer mycket långsammare 
än de båda andra arterna, och att den därför lider längre under ungdoms- 
tidens faror. Dessa förhållanden förklara de tyska dendrologernas tro, 
att sibiriska lärken kräver god mark. De ha funnit den växa långsamt 
och tillskrivit marken orsaken härtill. Problemet bör snarare betraktas 
från provenienslärans synpunkt. — Granska vi uttalanden från författare 
från en nordligare breddgrad, låter det också helt annorlunda. Sålunda 
rekommenderas den sibiriska lärken genom sin snabba växt- och anspråks- 
löshet för Livland och Estland av KRUPHALDTY (552 a) och V. HOYNINGEN 
(540). Även M. VON SIVERS (6718 a) framhåller den sibiriska lärkens 
förträffliga egenskaper i Estland. Och gå vi ännu längre norr ut och 
