740 GUNNAR SCHOTTE. 
kronopark i Gällivare revir, i Jockmocks revir och å kronoparken Jörnsmar- 
ken i Skellefte revir. Frostskadorna ha emellertid såsom vid Lycksele 
varit lätt övergående, och bestånden ha ej lidit nämnvärt. Från mellersta 
Norrland och längre söderut ha frostfenomen ej iakttagits. 
Liksom den europeiska lärken är även den sibiriska ett ljusälskande 
träd. Den har emellertid i likhet med andra nordiska former en smal 
krona. Därför kan den växa tätare än den europeiska, utan att de olika 
individen genera varandra. Till följd av de korta grenarna, bli också 
skuggan i dessa bestånd ringa. Av CAJANDERS och BLOMQVISTS skild- 
ringar finner man också omtalat, att i de sibiriska lärkbestånden ofta 
finnes ett tätt underbestånd av lärk, som håller sig vid liv. Detta är 
synbarligen samma fenomen, som man i övre Norrland kan iakttaga hos 
den nordsvenska tallen. Här träffar man nämligen, vad stamantalet be- 
träffar, överslutna bestånd, där dock 3:dje och 4:de kronskikten ändå 
förekomma rikligt.” 
Om den sibiriska lärkens motståndskraft mot vinden finnes ännu så 
länge ej någon särskild erfarenhet i vårt land, då bestånden hittills äro 
för unga. BLOMQVIST (333) framhåller emellertid, att sibiriska lärkens 
starka rotbildning och föga vindfångande krona gör den i ringa grad 
utsatt för faran att omkullvräkas av stormar. 
Mot snöskador är denna lärk synnerligen motståndskraftig och detta 
i ännu högre grad än den europeiska. 
Slutligen må framhållas en synnerligen viktig och god egenskap hos den 
sibiriska lärken, nämligen dess stora motståndskraft mot eld. Efter den 
stora eldsvådan på Lyckseleplatsen kunde man iakttaga, huru väl de 
20-åriga lärkarna motstått elden. Helt nära intill brunna byggnader på- 
träffades följande sommar fullt friska och oskadade lärkar. BLOMQVIST 
har också tidigare (333) påvisat lärkens motståndskraft mot skogseld i 
Sibirien. Han omtalar, att han ytterst sällan påträffade hos lärken så- 
dana brandlyror som hos tallen. I av elden övergångna ungskogar av 
tall, gran och lärk, hade de två första trädslagen gått ut, men lärkarna 
voro gröna. Detta beror kanske mest på det tjocka skyddande bark- 
lagret. Dessutom blir hos lärken sårnader lätt övervuxna. 
Som tidigare omnämnts, har man i Norge i större skala börjat plan- 
tera sibirisk lärk utmed järnvägarna för att på kort tid få material till 
goda slipers. Dylika planteringar kunna också rekommenderas som 
skyddsträd utmed järnvägarna, då de äro långt motståndskraftigare mot 
antändning än våra vanliga barrträd. 
1 GUNNAR SCHOTTE: Om produktionens höjande genom beståndsvårdsåtgärder. Skogar 
och skogsbruk. Studier tillägnade Frans Kempe. Stockholm 1917. 
