FSE GUNNAR SCHOTTE. 
G. NIKLANDER (393), att den sibiriska lärken kan igenkännas därpå, att 
lärkmalen företrädesvis uppträder på denna art. 
Vilt och boskap skada den sibiriska lärken liksom den europeiska (se 
kap. III F.). Särskilt synes ekorren älska den europeiska lärken. Ex- 
empel på skadegörelse av denna ha iakttagits å försöksytan 283 (fig. 95) 
a Omberg och särskilt å ytan 387 å Fånö i Uppland. 
Av där befintliga ekorrskador voro å ytan de olika dimensionerna an- 
gripna till det procenttal som följande sammanställning visar. 
Brösthöjdsdiam. i cm. 6, 7, 8, OR 10, IT, 125, I3y läg IS, TÖI 
Ekorrskadade träd i 
27 av antalett. ..t. 2743; 2550, 47:58, 43,7, 03,0, O1,5 4840, 53,8, 72:09; 05:5, 17,0, 50,0 206 
Härav finna vi, att ekorren synes föredraga sådana träd, vars bröst- 
höjdsdiameter växlar mellan 10 och 15. 
G. Virkets egenskaper och användning. 
Sibiriska lärkens virke är synnerligen värdefullt. Dess varaktighet och 
förmåga att motstå förruttnelse beprisas överallt. Så uppger BLOMQVIST 
(333) från Ural, att lärkträd, vilka legat 10 år som vindfällen i skogen, 
äro lika friska och fria från blånad, som om de nyligen blivit fällda. En- 
ligt andra uppgifter skulle dylika träd i 20 år kunna bibehålla sin fulla 
användbarhet. I Sibirien uppföras också husen och till och med kyr- 
korna mångenstädes utan stengrund men på underlag av stockar av lärk, 
emedan man där väl känner dess utomordentliga varaktighet. 
Det är givet, att det sibiriska lärkvirket, liksom den europeiska lär- 
kens, är synnerligen lämpligt till sliprar, vartill den också fått använd- 
ning i Sibirien och Ryssland samt å den nybyggda Bagdad-banan. Försök 
härmed ha också blivit gjorda i vårt land. Sålunda nedlades år 1897 å 
statens järnvägar vid Sundsvall ett antal sliprar, som genom disponenten 
A. LIDBÄCK erhölls av det svenska Petschora-bolaget. Enligt benäget med- 
delande av kapten ÖSKAR WERNER, som i inlaga tilll K. Järnvägsstyrelsen 
den 30 april 1914 särskilt livligt förordat försök i stor skala med sibiriska 
lärksliprar, har vid en år 1914 företagen besiktning av dessa sliprar ett 
mycket gynnsamt resultat erhållits. Icke en enda av dem voro angripna 
av röta, och efter 17 år hade ingen sliper behöft ombytas. Däremot hade 
rälen nött sig ned i sliprarna, så att dessa måst omfästas. Kapten 
WERNER har visat förf. ett stycke av en av dessa sliprar från Sundsvall 
å järnvägsmuseet i Stockholm. Detta är synnerligen tungt med fina års- 
ringar, se fig. 96, och består av idel kärnved. Kapten WERNER fram- 
