7 30 GUNNAR SCHOTTE. 
går den till mellersta delarna av Minnesota samt åt nordväst mot Hud- 
son Bay, Stora Slavsjön och Mackenzie-floden. Den skall också enligt en 
uppgift gå fram till Stilla havet (659). Den växer mest i kärrtrakter och 
å igenslammade flodbäddar i de norra distrikten, där den förekommer 
i. täta, rena bestånd eller i blandning med Zhuja plicata och Picea nigra. 
Den trives bäst, där fuktigheten ej är alltför stor såsom i kanten av 
kärr eller utmed sjöstränderna och förekommer där även tillsammans 
med Åbies balsamea, Fraxinus nigra, Acer sacharinum och björk samt 
vid sin sydgräns tillsammans med Nyssa-arter. Den förekommer från 
låglandet upp till 1,200 meters höjd ö. h. Ehuru den är karaktäristisk för 
Sphagnum-kärren, växer den dock bäst på väl dränerad mark. På grund 
av sin stora utbredning förekommer den i mycket växlande klimat. I 
sitt södra utbredningsområde får den ett fuktigt klimat med 760— 1,270 
millimeters nederbörd. I norr kan den få nöja sig med 300 mm nederbörd 
och endast 6 veckors vegetationstid. 
Den ostamerikanska lärken är synnerligen ljusbehövande och förekom- 
mer därför mest i likåldriga bestånd. I blandning med andra trädslag 
bildar den i allmänhet överbeståndet. Som beståndsbildande träd får 
den rak och kvistren stam med smal, pyramidformad krona. Fristående 
får den mera ut- och nedåtböjda grenar. 
Denna lärk är ganska högväxt och smäcker. Under bästa förhållan- 
den når den i medeltal 21 meters höjd och 50 centimeters diameter vid 
mogen ålder. Någon gång kan den uppnå 30 meters höjd och 753 centi- 
meters diameter. Den sätter redan tidigt kott, vid 10—20 års ålder, och 
frö finnes i regel varje år, om ock de bättre fröåren inträffa vart 2—4 år. 
Den är då synnerligen rikt fröbärande. Fröna mogna vid slutet av första 
året och falla av på senhösten eller vintern. 
I Amerika rekommenderar man rena bestånd för denna lärkart samt 
föryngring genom kalhuggning med fröträd. Den självsår sig lätt, sär- 
skilt å sjöstränder, och växer hastigt i ungdomen. 
Enligt gjorda mätningar i Maine (659) voro träden vid 30 års ålder i 
medeltal 14 m höga och 253 cm i diameter; vid 45 år hade bestånden 
nått en medelhöjd av 18 m och en diameter av 45 cm. 
Fröna äro relativt taget mycket grobara, 50—75 20. När plantorna 
dragas upp i plantskola, kunna de omskolas vid 2 års ålder. Rotsy- 
stemet är grunt och kompakt, vadan plantorna lätt kunna förflyttas. 
Vid plantering tillråda amerikanarna 1,8 meters förband (658). 
Som prydnadsträd bör den ej odlas ensam eller på exponerade plat- 
ser. Grenarna brytas näml. lätt av vind och snö. 
Trädet infördes till Europa år 1739 och finnes flerstädes odlat, huvud- 
sakligen som parkträd. Endast fåtaliga uppgifter föreligga om trädet i 
