FORM OCH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN. 843 
Kar. I. Grundläggande synpunkter. 
A. Formbestämningen. 
Vid de första undersökningarna över trädens stam lades huvudvikten 
vid ernåendet av lämpliga kuberingstal för träd av olika typer. Så små- 
ningom har emellertid behovet av närmare kännedom om stammens för- 
lopp blivit allt större. Vid nutidens värderingar måste man nämligen 
söka erhålla en uppfattning om mängden av de olika virkesdimensioner, 
som kunna erhållas ur en stam. Helt naturligt har man därför mer och 
mer frångått den äldre metoden att direkt skaffa sig uppfattning om 
formtalens storlek. Numera blir detta mera en bisak. Formtals- och 
kuberingstabeller erhållas i enlighet härmed som biresultat av undersök- 
ningar över stammens avsmalning. Men därmed har även behovet av 
en verkligt formbestämmande stamkaraktär blivit allt kännbarare. När- 
mast till hands låg att efter förhållandet mellan en viss högre liggande 
diameter och brösthöjdsdiametern skaffa sig ett mått på avsmalningens 
gång. Så uppstod begreppet formkvot, oäkta och absolut. 
Angående formkvotens historia torde det vara tillräckligt att hänvisa 
till MAASS” stamformsundersökningar, (S, 9). Här kan det vara tillräckligt 
nämna, SCHIFFELS (72) påpekande av sambandet mellan oäkta formkvo- 
ten och diameterkvoterna vid 7/, och 3/, av stammens höjd inom samma 
höjdklass. Detta uppslag fullföljdes av MAASS ($, sid. 132), som upprät- 
tade fullständiga avsmalningsserier för olika höjdklasser. Nästa steg togs 
av JONSON, (3, sid. 293) då han visade, att samma avsmalningsserier 
kunde fastställas inom olika höjdklasser under den förutsättningen, att 
absolut formklass och tiondedelsmätning av stycket ovan brösthöjd an- 
vändes. Därmed var ett stort steg taget till fördjupande av vår känne- 
dom om stambyggnadens lagar. 
Vid valet av bearbetningsmetod kunde det knappast bli tal om an- 
vändande av annan formangivande faktor än absoluta formkvoten. Vis- 
serligen har från försöksanstalten en gång en protest emot densamma av- 
givits ($, sid. 112). Den absoluta formkvoten förkastades då, dels emedan 
den ansågs för praktiskt bruk obekväm, dels för att ej genom antagande av 
nya metoder omöjliggöra jämförelser med förut utförda undersökningar. 
Därför att försöksanstaltens arbete ytterst avser ernåendet av för prak- 
