FORM OCH FORMVARIATIOÖNER HOS LÄRKEN. 361 
roll, finnes ej mycket att hämta ur hans arbete. JONSON har ej sysslat 
mycket med rotansvällningen. En sak att ta fasta på är emellertid, att 
rotansvällningens storlek vid o,; m från marken enligt hans undersök- 
ningar visar en tydlig stegring med höjden (4). För övrigt anser han, 
att rotansvällningen huvudsakligen beror på lokala förhållanden. 
MAASS däremot har i en särskild avhandling offentliggjort en del stu- 
dier över barrträdens form i nedre delen av stammen. Denna under- 
sökning lämnar som resultat, att för såväl tall som gran formen under 
brösthöjd är helt oberoende av formkvot (oäkta), höjd, ålder och växt- 
område. 
Nu är det visserligen sant, att denna undersökning strängt taget ej 
sysselsätter sig med rotansvällningen. Den arbetar nämligen med hela 
diametrarna under brösthöjd och dessutom dessa diametrar uppmätta på 
bark. Men en sådan diameter beror till sin storlek av två skilda fak- 
torer nämligen dels den allmänna byggnaden av stammen i övrigt och 
dels en extra påbyggnad, rotansvällningen. För att erhålla någon upp- 
fattning om denna senare måste den tydligen skiljas från den förra. Det 
är av denna anledning svårt, att ur hans siffror draga några närmare 
slutsatser angående rotansvällningen och dess växlingar. Att särskilt 
höjden ej skulle utöva inflytande på diametrarna under brösthöjd, mot- 
säger emellertid direkt de av JONSON (4 sid. 307) anförda siffrorna. En- 
ligt dessa stiga nämligen diameterkvoterna under brösthöjd och samtidigt 
rotansvällningen med stigande höjd. 
Att MAASS' undersökning ger annat resultat beror möjligen därpå, att 
han ej använt jämförbara måttställen. Han sätter nämligen diametern 
vid 1,3 m från marken i förhållande till diametern vid o,; m från stubben. 
För de högre höjderna med sina högre stubbar ligga dessa diametrar 
närmare varandra, och diameterkvoten blir således mindre. 
Vända vi oss därefter till det egna materialet måste från början fast- 
slås, att detta ej visat sig lämpligt för studiet av rotansvällningen. På 
varje stam finnes å ifrågavande del endast två mått tagna nämligen vid 
1,; och o,s meter över stubben. Dessutom finnes ju brösthöjdsdiametern. 
Av förut anförda skäl kan emellertid denna särskilt vid en undersökning 
av rotansvällningen ej i högre grad stärka resultatet. Detsamma gäller 
även för ett hittills ej använt mått nämligen diametern å stubben. 
För detta mått saknas dessutom regelbundet barkmått. Denna sista 
svårighet kan emellertid övervinnas genom grafisk uppläggning av bark- 
procenterna i lägre stamdelarna samt extrapolering efter det stubbmått, 
som antagits för varje höjdklass. På så sätt kan stubbdiameterkvoten 
inom bark erhållas. Denna räkneoperation har utförts för höjdklass- 
medeltalen (tab. 7). Det visade sig emellertid, att det så erhållna måttet 
