FORM OCH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN. 867 
variation kring medelvärdet för hela ytan uppgår till + 2,9 2, alltså ett 
maximum av + 8,7 & eller en variationsvidd av 17 2. Vi träffa således 
inom en enda klass lika stora växlingar som inom beståndet i övrigt. 
Tab. rs. Europeisk lärk. Formklassen för samtliga stammar från 
försöksytan 281. 
European Larch. The Form-Class of all the Trees measured from Sample-Plot 281. 
BEE OvSss tb Oj SKER avRr & Eb Lf Je Mm 
Dirameter Breast-mäeh in cm 
TO] IT | ÄE20EBS)L 4) IS | rök Ive kStlrG kr2000 25 22-123 | 247) 250 1C28 
I | | | 
| 
| 648| 570) 626| 660] 625| 672] 685) 540) 497| 653) 710] 718) — | 662] 6211 660) 603 
i—Il— | —1] 6611 7351 — | — 671) 696 — | 609] 688 — | 6300 — | — | — 
=S =S = =S be I NT 568] — | — | — 
Sä el 2 EN RES | SN (EN (RS ESSEN EES 0 | Nn jag eg, SEEN (RN fon. 
| | 
== | | — Il —|j— | — I 6240 — I — I — I — EN FE NE ES 
I I I 20 EE a ( 3 SöS 21— 3 I I I 
648 598 670 679 628 665 693 605 660 603 
Medelformklass: 0,645. 
Mean Form-Class: 0,645. 
För beståndet gäller att formklassen håller sig så gott som konstant 
inom olika dimensionsklasserna. Som tabell 10 visar, tyckes emellertid 
denna typ hos formklasskurvan ej vara den vanligaste. I allmänhet vi- 
sar den en svag sjunkning med stigande dimension. Detta står i direkt 
motsättning till förut påvisade förhållande i fråga om formkvotsmedeltalet 
för olika höjdklasser. Frågan är emellertid, om denna lutning å kurvan 
av det förebragta materialet kan anses bevisad. För att få möjlighet att 
bedöma detta har korrelationsfaktorn för förhållandet mellan diameter 
och formklass uträknats för samtliga undersökta ytor. De erhållna siff- 
rorna anträffas i tabell 1. 
Korrelationsfaktorerna växla som synes i högsta grad för de olika 
ytorna, från —+-.0,445 för ytan 388 till — 0,so93 för ytan 291, d. v. s. 
från tämligen utpräglat stigande formklass till lika utpräglat sjunkande 
sådan. Detta gäller dock endast om de beräknade faktorerna kunna till- 
räknas bevisande kraft. Den saken är emellertid i stora flertalet fall 
något tvivelaktig. Beräknas nämligen möjliga felen å korrelationsfakto- 
rerna (införda i tab. 1), visa sig dessa på grund av det ringa stamantalet 
inom varje yta vara så stora, att endast i ett fåtal fall, t. ex. ytan 350 
formklasskurvans gång kan anses i någon mån bevisad. Tager man 
emellertid hänsyn till, att av samtliga 25 ytor 22 stycken givit till re- 
