FORM OCH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN. 871 
den felaktiga utjämnande kurvan skulle ge för små variationsvärden. De 
riktigaste värdena borde erhållas, om den i medeltal för de olika be- 
stånden gällande lutningen användes för att t. ex. med ledning av medel- 
formklassen konstruera de enskilda beståndskurvorna, och därefter varia- 
tionerna kring denna kurva fastställdes. Denna metod blir emellertid 
besvärlig, och de erhållna resultaten torde det oaktat ej kunna göra an- 
språk på absolut exakthet. 
Jag har därför valt en annan, något bekvämare metod. Tämligen 
säkert är den å formklasskurvan avlästa formklassen för beståndets medel- 
stam det noggrannaste värdet å formklassen för viss dimension, som kan 
erhållas. Dels ingå nämligen i klasserna kring denna dimension i all- 
mänhet det största antalet provstammar, dels ha samtliga inom beståndet 
verkställda mätningar fått utöva inflytande på dess storlek. Härtill kom- 
mer att den dimensionsklass, inom vilken medelstammen ligger, i alla 
avseenden är jämförbar inom de olika ytorna. Kunde därför variationen 
inom denna klass bestämmas, borde ett rätt antagligt värde å verkliga 
variationen kring formklasskurvan erhållas. Nu ingå emellertid i denna 
klass å de enskilda ytorna sällan flera än 4 å 5 stammar. Någon be- 
räkning för varje yta kan således ej verkställas. Däremot skulle ett an- 
tagligt värde kunna erhållas, om inom varje beståndsserie differenserna 
mellan varje stam inom medelklassen och den å kurvan avlästa medel- 
formkvoten uträknades, och samtliga de så erhållna differenserna lades 
till grund för en variationsberäkning. 
Som av sammandragen framgår synes ej medelformklassens absoluta 
storlek och ej heller någon annan beståndskaraktär utöva något påvisbart 
inflytande på beståndets totala formklassvariation. Det finnes således 
intet hinder för att på ovan skildrat sätt sammanställa medelklassernas 
stammar till en enda serie. — Vid utförandet av beräkningen visade det 
sig, att inom beståndens medeldimensionsklasser funnos 64 stammar med 
en medelvariation av + 4,5 2. Variationen inom medelklassen når så- 
ledes samma storlek som den förut som medeltal för samtliga undersökta 
ytor erhållna totala variationen. Tämligen säkert torde detta variations- 
värde ungefärligen angiva den spridning man måste räkna med, även 
om man lyckas upplägga en fullt bestämd formklasskurva för ett be- 
stånd. En närmare diskussion angående den praktiska betydelse detta 
förhållande kan få, återfinnes i ett senare kapitel. 
D. Europeiska lärkens brösthöjdsbark. 
Överhuvudtaget synes barken vara den stamkaraktär, som erbjudit 
största svårigheterna att utforska. Faktiskt är ju vår kunskap om bark- 
byggnaden även hos våra vanligaste trädslag relativt ringa. Vad 
