872 L. MATTSSON. 
lärkbarken beträffar, har den underkastats undersökning av två olika 
forskare, nämligen FLURY (z) och SCHIFFEL (z2, sid. 47). FLURYS under- 
sökning avsåg att erhålla ett mått på kubikmassans minskning vid bark- 
ning. Den stöder sig endast på ett 40-tal stammar och är därför av re- 
lativt ringa betydelse. 
I större skala utfördes däremot den SCHIFFELSKA undersökningen. 
Han stöder sig på 133 stammar från olika lokaler. Det egendomliga 
med hans utredning är, att han ingenstädes gjort några sammanställningar 
över barkens beroende av brösthöjdsdiametern. Detta är ändå det ställe 
å stammen, som vi vid uppskattningar komma mest i beröring med, det 
som alltid måste bilda utgångspunkten för våra beräkningar. Han gri- 
per i stället direkt in på förhållandet mellan barken och stammarnas dia- 
meter på bark vid olika höjder av stammen. De resultat han når kunna 
sammanfattas på följande sätt. Stammens höjd har intet inflytande på 
barkprocenterna. Dessa hålla sig för stamstycket mellan 7/, och 3/, av 
höjden relativt konstanta och uppnå i medeltal ett värde av 12 Z, me- 
dan kubikmasseprocenten i allmänhet håller sig kring 22 2. Vidare sö- 
ker han samband mellan markens godhetsgrad och barkprocenterna samt 
mellan stamformen och dessa. Båda dessa undersökningar lämna emel- 
lertid otillfredsställande d. v. s. ej fullt oemotsägliga resultat. Slutligen 
påpekar han att växlingarna i kubikmasseprocenten äro mycket stora. 
I hans material funnos värden från 10,3 till 34,0 2 av stammens massa. 
Resultatet av undersökningen blir som synes rätt magert. 
I huvudsak är det två olika barkkaraktärer, som måste utredas. Den 
första hänför sig till barktjockleken vid brösthöjd d. v. s. den del av 
barken, som ständigt har inflytande på våra mätningar. Vidare måste 
vi söka få en inblick i barkens avsmalningsförhållanden, eller rättare dess 
tjocklek i olika delar av stammen. Sedan dessa två förhållanden äro 
klarlagda, kunna vi utföra vilka beräkningar vi önska, antingen det nu 
gäller kubikmasseprocenten eller andra karaktärer. 
Några undersökningar över brösthöjdsbarken hos lärken existera som 
förut nämnts över huvud taget ej. För övriga trädslag däremot äro åt- 
skilliga sådana utförda. En rätt ingående redogörelse häröver lämnas 
av WRETLIND (z6). 
I samtliga hittills utförda dessa undersökningar har emellertid bestånds- 
begreppet så gott som helt uteslutits. Siffror lämnas över medelbarken 
för stammar av viss dimension, utan bevis för, att stammarna kunna anses 
bilda ett homogent material. Jag menar därmed, att de till en dimensions- 
grupp sammanslutna stammarna lika väl kunna vara maximistammar i be- 
stånd av smäckra dimensioner, som minimistammar i bestånd av grova 
dimensioner. Man har således över huvud taget ej rätt att antaga de 
