FORM OCH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN. 379 
I det föregående påpekades att vissa ytor lade sig genomgående högre, 
andra genomgående lägre än medeltalen. Möjligt är ju att denna ytornas 
allmänna » barkighet» skulle kunna sättas i samband med vissa för ytorna ut- 
märkande karaktärer t. ex. slutenhet, ålder, härstamning e. d. För att en så- 
dan undersökning skall kunna utföras, fordras emellertid att »barkigheten», 
om vi så få benämna denna karaktär hos ytorna, skall kunna uttryckas med 
en enda siffra. En sådan skulle kunna erhållas genom direkt jämförelse mel- 
lan värdena för en för samtliga ytor gemensam dimensionsklass. Denna me- 
tod skulle ställa sig synnerligen enkel i utförandet. Den har emellertid 
den svagheten, att ytorna klassificeras endast efter ett fåtal stammar. 
Variationerna inom beståndet lämnas sålunda väl stort spelrum. Detta 
åter kommer naturligtvis att minska värdet av de erhållna resultaten. 
Lämpligare vore om vid beräkningen av barkighetssiffran en sådan 
metod kunde användas, att samtliga stammar finge inverka på resultatet. 
Nu ha vi nyss förskaffat oss en medelbarkserie för hela materialet. Be- 
räknas de enskilda dimensionsklassernas avvikelser från denna, och me- 
deltalet av dessa differenser bestämmes, erhålles tydligen en barkighets- 
siffra, som fyller dessa fordringar. Fullt felfri kan den dock ej anses 
vara. Vi ha nämligen visat, att barkvärdena för de olika dimensions- 
klasserna inom de olika ytorna stå i tämligen konstant förhållande till 
varandra. Detta medför, att skillnaden i absolut tal mellan två korres- 
ponderande barkvärden från en tjockbarkig och en tunnbarkig yta i de 
lägre dimensionsklasserna blir större än i de högre. Denna skillnad 
växer nämligen efter samma proportion som de jämförda barkvärdena. 
Följden skulle således bli den, att skillnad i barkighet skulle erhållas 
för två grupper stammar, hämtade från samma yta men ur olika dimen- 
sionsklasser. 
Nu är det emellertid troligast, att om barkkurvorna äro byggda efter 
samma lagar, grundade på de inom dem förekommande dimensionsklas- 
sernas grovlek i absolut mått, dessa kurvors avvikelse från medelkurvan 
vid olika punkter skall stå i bestämd proportion till barkprocenternas 
totala” variationsvidd vid denna punkt. För denna variationsvidd hava 
vi förut erhållit goda uttryck i de beräknade medelvariationerna för hela 
materialet inom de skilda dimensionsklasserna. Dessa uppgingo till föl- 
jande belopp. 
Brösthöjdsdiameter. CM-......s..ssost 4 6 8 10 12 IAF NO 180200 
Barkprocentens medelvariation...... 5,6 4,4 3,9 3.2 kl HIN TIIILUSAA SO 
Medelvariationen i relativa tal...... IGEN 3ON I 124 for «LÖO: 99 98. :97: 96. 95 
iRKelaty barkprocent, .s..sss.ctssssete T201 FRITO TOA. TIO 100. -.99 ) 98, 97 96 1:93 
Till jämförelse ha även de för olika dimensionsklasserna funna relativa 
barkprocenterna införts. Otvivelaktigt bör nämligen denna serie ha ett 
