[90] 
FORM OCH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN. 85 
till de enskilda måtten, utan varje stam har vid samtliga måttställen ge- 
nomgående högre eller lägre värden än medeltalet. Detta tyder på, att 
barken avsmalnar efter ungefär samma lagar å samtliga stammar, antin- 
gen dessa äro tjock- eller tunnbarkiga. Att märka är att de här an- 
förda siffrorna ej bilda avsmalningsserier i vanlig mening. De äro visser- 
ligen relativa tal men ej helt befriade från främmande inflytelser. De 
äro med andra ord ej enbart beroende av barkens avsmalning utan dess- 
utom av innanförliggande diameter, d. v. s. av vedkroppens form. För- 
modligen bör man kunna erhålla jämnare värden, om barken vid de 
olika sektionerna sättes i procentförhållande till brötshöjdsbarken. På så 
vis befrias nämligen värdena dels från vedkroppens inflytande, dels från 
barkens absoluta tjocklek. 
För att erhålla närmare kännedom om dessa förhållanden utfördes 
en korrelationsberäkning för förhållandet mellan på detta sätt erhållen 
barkkvot vid fjärdedelen och mitten av stammens höjd ovan brösthöjd 
a samtliga stammar inom höjdklasserna 19 och 21 m. Denna beräkning 
lämnade en korrelationsfaktor för de 19 st. 21 m:s stammarna av + 0,458 
och för de 28 st. 19 m:s stammarna av + 0,768. Sambandet mellan de 
två barkkvoterna är således synnerligen fast. För 21 m:s stammarna när- 
mar sig till och med korrelationsfaktorn förut beräknade, motsvarande 
värden för vedkroppen. Följaktligen bör man kunna få ett säkrare grepp 
på barkavsmalningen genom att uträkna rena avsmalningsserier för den- 
samma. 
Nu inställer sig emellertid den frågan, om därvid de olika formklas- 
serna behöva isärhållas, eller om barken utvecklar sig någorlunda obe- 
roende av stammens form. Detta senare förhållande borde i våra ur- 
sprungliga barkprocenter visa sig i en sjunkning av dessa med form- 
klassen i de högre sektionerna, och särskilt i mittsektionen. Kasta vi 
en blick på tabell 16, synes även detta vara fallet. Barkprocenterna 
falla tämligen otvetydigt med formklassen. Avvikelser förekomma, men man 
får därvid taga i betraktande, att materialet här är ganska litet, endast 
21 stammar. Av rätt stort intresse vore att undersöka, huruvida samma 
förhållande gör sig märkbart även inom övriga höjdklasser. 
För detta ändamål har följande tillvägagångssätt anlitats. I de ur- 
sprungliga sammandragen urskildes 6 olika formklasser nämligen 0,ss, 
0,60, 0,65, 0,70, 0,75, 0,80. För samtliga dessa formklassgrupper uttogs 
medelbarkprocenten å stammens mitt. Dessa värden sattes så i procent- 
förhållande till motsvarande värde för formklass 0,70 inom respektive 
höjdklasser. Därvid erhöllos de siffror, som finnas införda i tabell 17. 
I tabellen äro även stamantalen för de olika grupperna införda, samt 
medeltal beräknade. 
