FORM OGH FORMVARIATIONER HOS LÄRKEN. 911 
Kar. V. Tillämpning. 
A. Slutsatser ur de utförda undersökningarna och deras betydelse 
för beståndsuppskattningen. 
De för den praktiska mätningstekniken viktigaste resultaten av de ut- 
förda undersökningarna äro otvivelaktigt de ur variationsberäkningarna 
för formkvoten framgångna. Dessa visa nämligen, att medelformklassen 
i ett bestånd i verkligheten ej växlar så mycket, som föregående under- 
sökningar, inriktade direkt på formtal eller liknande stamkaraktärer, synas 
angiva. Tvärt om visa våra undersökningar, att beståndets medelform- 
klass står i det allra närmaste samband med beståndets medelhöjd. 
Dessutom bestämmes den i någon mån av den slutenhetsgrad, beståndet 
haft under uppväxttiden. Detta slutenhetens inflytande är emellertid 
relativt ringa. Trots de stora växlingar, som kunna påvisas i beståndens 
slutenhet, kan nämligen endast i ett fåtal fall för den enskilda ytan av- 
vikelse från den av medelhöjden bestämda formklassen anses bevisad. 
Vid sammanställning av 31 ytor visade sig emellertid en korrelation av 
storleken + 0,57 förefinnas mellan slutenhet och formklass. 
Genom uppläggning av två skilda formklasserier, en för svagt slutna 
och en för överslutna bestånd erhålles följaktligen formklassvärden av så 
stor allmängiltighet, att i det för undersökning tillgängliga materialet 
några avvikelser ej kunna bevisas. 
Detta förhållande visar, att trots det att vid de utförda uppskatt- 
ningarna av bestånden så stora provstamsantal som i medeltal 26 stam- 
mar använts, den uppnådda säkerheten ej blir större, än om direkta 
medelvärden för formklassen begagnats. Detta återigen måste betyda, 
att de vid vanliga praktiska taxeringar använda metoderna med 10 kan- 
ske på sin höjd 15 provstammar ej blott få anses lämna värden av synner- 
ligen stora felmöjligheter utan rent av lämna sämre resultat, än om 
alls inga provstammar använts. Jag vågar till och med skärpa 
denna sats ytterligare. Under förutsättning att ej minst ett femtiotal 
stammar noggrant kunna uppmätas, är det fullkomligt onödigt att verk- 
ställa undersökningar för utrönande av medelformklassen. Även med 
absolut säkra värden för de undersökta stammarna, och sådana kunna 
ej erhållas med mindre stammarna helt sektioneras, erhållas sämre vär- 
den, än som direkt ur erfarenhetssiffror kunna bestämmas. 
Det ovan sagda gäller medeltalen för bestånden av stammarnas 
absoluta formkvot inom bark, alltså den stamkaraktär, som ej ge- 
nom direkt mätning från marken kan bestämmas åtminstone ej utan sär- 
skilda, vidlyftiga och i praktiskt bruk oanvändbara apparater. Form- 
