940 HENRIK HESSELMAN. 
nitrifikation ej förekommer. I örterna i beståndens markbetäckning har 
jag ej heller kunnat påvisa någon salpetersyra, t. ex. hos Luzula pilosa. 
Den vegetation, som infinner sig i luckan och på större hyggen, är däre- 
mot en utpräglad salpeterflora. Snart sagt hos samtliga gräs och örter 
kan man påvisa betydande salpetermängder, t. o. m. hos sådana växter 
som Potentilla erecta, Veronica officinalis m. fl., hos vilka man mera sällan 
kan påvisa salpeter. Särskilt upplysande och intressant är i detta avse- 
ende en blädningslucka, som första gången upptogs för flera år sedan, 
men som utvidgades betydligt vintern 1913-—1914 (närmare beskrivning 
se sid. 1036). I juli 1916 fanns i luckan en utpräglat nitratofil flora, där de 
flesta arterna hade betydande mängder salpeter i sina vävnader, medan 
samma arter i det omgivande beståndet visade sig fullt nitratfria (se sid. 
1036). Vi återfinna således härvid Alkvettern alldeles samma förhållanden 
som i Jönåkersskogarna, nämligen att redan det ökade ljustillträde, som 
blir en följd av luckhuggningen, framkallar en förändring i kväveomsätt- 
ningen. Skogarna kring Alkvettern reagera i detta hänseende ännu liv- 
ligare än de skildrade Jönåkersbestånden. En del kalhyggen, t. ex. å 
Knappedsåsen ovanför sjön Alkvettern, ha en ganska artrik hyggesvege- 
tation av gräs och örter, av vilka ett betydande antal gåvo en mycket 
kraftig nitratreaktion (se närmare sid. 1036). Bland de mera nitratofila 
växterna märkas här även stinksyskan (Stachys silvarica) och skogssallad 
(Lactuca muralis). 
Ännu mer påfallande är den snara omsättning, som inträder vid hugg- 
ningar i Lanforsbestånden. Här har skogsavdelningen en större prov- 
yta för studerandet av WAGNER-blädningens användbarhet och lämplig- 
het i vårt land. För att förbereda hyggena upptog professor SCHOTTE 
vintern 1914 (nov.) en fem meter bred gata, varjämte ett 20 å 25 me- 
ter brett bälte intill denna gata ljushöggs (SCHOTTE 1915 b, sid. 764). 
Redan i juli 1916 började marken förändra sig i den ovannämnda gatan, 
Lusula pilosa hade ett synnerligen frodigt utseende, påminnande om de 
plantor, som äro nitrathaltiga. Denna växt visade visserligen ingen re- 
aktion, lika litet som skogsstjärna (Zrientalis europea) och harstarr (Ca- 
rex leporina), kraftig reaktion erhölls däremot med i gatan växande, 
helt unga exemplar av FEpilobium angustifolium. 
Samma markförändringar iakttagas utmed de äldre beståndskanterna, 
där granen föryngrar sig särdeles vackert (se fig. 6). Här anträffas hallon, 
smultron m. fl. växter, tydande på mullaktig jordmån. Många ge kraf- 
tig nitratreaktion, t. ex. hallon, Luzula pilosa, Epilobium angustifolium 
m. 1.” (se marmare sid: n037)- 
På föryngringsplatserna vid Lanfors togos på senhösten 1914 åtskil- 
liga jordprov för bakteriologisk undersökning, likaledes några prov från 
