950 HENRIK HESSELMAN. 
Kalhyggena i övre Norrlands granskogar med råhumustäcke höra i 
regeln till denna typ, men vegetationsförändringen är mycket beroende 
av markförhållandena och andra faktorer. Även smärre variationer i 
marken, som ej så skarpt framträda, medan trädbeståndet är slutet, kunna 
ge sig kraftigt tillkänna på hygget. På Ammers kronopark i Bräcke 
revir iakttages, som jag förut framhållit (HESSELMAN 1917), en växling i 
humustäcket i nära anslutning till topografien i smått. Skogsmarken är 
i övervägande grad klädd med ett råhumustäcke, men i smärre, knappt 
märkbara sänkor i marken är humusen mera mullartad och framförallt 
är detta fallet, om sänkorna äro mera sammanhängande, så att de på 
den starkt sluttande marken kunna tjänstgöra som vattenavledare. På 
de mest mullrika partierna finner man blåsippan (Anemone hepatica) och 
andra mer eller mindre utpräglade mullväxter, på mera fuktiga platser 
Geranium silvaticum etc. Vid skogens avverkning blir kruståteln (Azra 
Mexuosa) den dominerande växten på de partier, där humustäcket haft 
råhumuskaraktär, där det varit mera mullartat, infinner sig en frodig och 
synnerligen rik vegetation av gräs och örter, av vilka ej få ge utpräg- 
lad nitratreaktion (se närmare beskrivning sid. 1041). Tar man ej hänsyn 
till att denna fördelning av hyggesvegetationen sammanhänger med varia- 
tioner i markens ursprungliga beskaffenhet, kan man lätt ledas till den 
föreställningen, att Åzra flexuosa- vegetationen ersättes av en mera örtrik 
fas, vilket däremot ej är fallet. Förekommer en sådan förändring, sker 
den i mycket ringa utsträckning. 
Emellertid finns det vissa partier i de utglesade granskogarna med rå- 
humus, som ha en tendens till att intagas av en mera örtrik vegetation. 
Dessa platser finner man i närheten av och intill de gamla stubbarna, där 
man ofta träffar hallon /Rubus ideus) och Epilobium angustifolium. Detta 
sammanhänger med det inflytande på markens kväveomsättning, som 
utövas av multnande ris och virke. 
Kar. VI. Ris och multnande virkes inverkan på markens 
kväveomsättning. 
(Detaljbeskrivning sid. 1043). 
I många av Norrlands granskogar, framförallt inom södra Lapplands silur- 
område, kan man göra en iakttagelse, som i och för sig själv kan synas obe- 
tydlig, men som med hänsyn till föreliggande fråga har ett både teoretiskt 
och praktiskt intresse. I skifteslinjer och i smärre luckor finner man ett 
avbrott i den mera enformiga, av mossor och bärris bestående markbe- 
täckningen. Hallon, mer eller mindre inblandade med FEpilobium angusti- 
folium, ersätter fläckvis den normala markbetäckningen (se fig. 12). Ser 
