958 HENRIK HESSELMAN. 
gar (1886, sid. 43—47), i det att de framhålla eldens stora roll för tallen 
i dess konkurrens med granen samt dess ofta gynnsamma inflytande på 
naturskogarnas föryngring. Ännu skarpare framhålles eldens betydelse 
av ÅA. LUNDSTRÖM (1895) i hans lilla bekanta folkskrift »Våra skogar 
och skogsfrågorna». Han indelar skogstyperna med hänsyn till upp- 
komstsättet i tre grupper, nämligen primära eller ursprungliga, sekun- 
dära eller härledda samt slutligen tillbakagående eller degenererande. Av 
dessa uppkomma de primära på brandfält eller annan kal mark, de här- 
ledda genom de primäras vidare utveckling, de tillbakagående genom 
försumpning av de primära eller sekundära, varvid markbetäckningen av 
skogsmossor ersättes av vitmossor. De tillbakagående kunna ock uppstå 
genom gräs och örters invandring. Här är icke platsen att närmare 
diskutera denna typindelning, det är emellertid intressant att se, vilken 
stor roll LUNDSTRÖM tilldelar elden, den kan t. ex. överföra en sekun- 
där eller tillbakagående typ i en primär. Eni viss mån liknande fram- 
ställning finner man hos HÖGBOM i hans bekanta arbete Norrland (1906, 
sid. 312—319), han skiljer där på ursprungliga eller härledda skogstyper. 
A. NILSSON (1895, s. 8—10) har i sin tillsammans med K. G. G. NOR- 
LING utgivna skrift »Skogsundersökningar i Norrland och Dalarne> skild- 
rat skogseldens inverkan på skogstyperna och framhållit, hurusom elden 
återför en mera framskriden typ till en mindre framskriden. Som de 
mindre framskridna typerna i stort sett föryngra sig bättre än de mera 
framskridna, belyser även hans framställning eldens roll för naturskogar- 
nas föryngring. 
Slutligen har FRANS KEMPE (1909, s. 8—9) i stora drag skildrat eldens 
ingripande i de norrländska barrskogarnas liv och utvecklingshistoria. 
Till eldens förtjänster hör, att den räddat tallen och i många fall givit 
upphov till vackra ungskogar, men i många fall har den gjort skada 
genom att den förminskat markens humustäcke. Enligt KEMPES upp- 
fattning skulle »den norrländska skogsmarken i sin helhet, därest den 
dränerades, äga en vida större alstringsförmåga än vad nu är fallet», 
om ej skogseldarna haft den stora utbredning, som de nu ägt. 
Allmän enighet synes sålunda råda om eldens betydelse för skogar- 
nas föryngring, mera växlande är uppfattningen om dess inverkan på 
markens produktionsförmåga. En nära till hands liggande orsak härtill 
torde man ej utan orätt söka däruti, att elden kan influera rätt olika 
på markens bördighet. Medan man å ena sidan finner av skogseld eller 
svedning övergångna marker, som ståta med de vackraste skogar av 
tall eller gran eller båda trädslagen i blandning, så finner man å andra 
sidan marker, som genom elden blivit starkt tillbakasatta. Till denna 
sak skall jag sedermera återkomma, men vill här framhålla, att detta 
