960 HENRIK HESSELMAN. 
t. o. m. på 40-åriga brandfält har jag funnit den sannolikt såsom en relikt 
från brandfältsflorans tid (Kuusivaara i Gällivare socken 1904). HEN- 
NING har i sina studier över Jämtlands vegetation (1895, sS. 10—26) 
meddelat åtskilliga anteckningar över vegetationen på yngre och äldre 
brandfält. Även av dessa framgår, att Epilobium angustifolium kan hålla 
sig kvar 20 å 30 år, detsamma synes även gälla hallon. 
Det är ej utan sitt stora intresse att erinra därom, att brandfältsfloran 
i Nordamerika karaktäriseras av hallon och i främsta rummet av Epilobium 
angustifolium (COOPER 1913; RUBEL 1915, sid 16); den senare växer mass- 
vis över vida, genom skogseld förstörda områden. En annan brandfälts- 
växt är Rubus strigosus (CLEMENTS 1910), en hallonart, som står vår 
mycket nära. Den karaktäriserar i Colorado jämte £pilobzum de marker, 
som härjats av eld och som före branden varit klädda av skogar av 
Pinus contorta, the lodgepole pine. Sålunda finna vi, att även i Nord- 
amerika brandfälten karaktäriseras av delvis samma nitrato- 
fila” flotar somiijvartland. 
Arten av den flora, som infinner sig på brandfälten, antyder sålunda, 
att elden antingen framkallar eller ock ökar en i marken förefintlig ni- 
trifikation. Processen har av mig närmare studerats dels å de stora 
brandfälten mellan Selsjöns och Skorpeds stationer på norra stambanan 
i Ångermanland (se fig. 17), dels ock på en del svedda hyggen och äldre 
brandfält i Norrland. 
Brandfälten utmed Selsjön—Skorped uppstodo försomrarna 1909 och 
1911 genom lokomotiv-gnistor. De ha av mig undersökts vid skilda till- 
fällen under somrarna och höstarna 1913, 1914 och 1915. En när- 
mare detaljbeskrivning återfinnes å sid. 1046, talrika observationer äro 
nerlagda i tabellerna 3, 6, 10, 14. Undersökningarna ha förnämligast om- 
fattat 1) observationer över växternas nitrathalt, 2) studier över 
förändringarna i markens bakterieflora, 3) bestämning av jord- 
provens förmåga av salpeterbildning under lagring. 
Före branden fanns inom det av elden härjade området en mossrik 
barrblandskog av den vanliga ordinära typen, som dock inom de delar ,där 
marken var mera lerhaltig, var något rikare på örter än vad som kanske 
kan anses som regel. En närmare beskrivning är meddelad i en av 
mig nyligen publicerad avhandling (HESSELMAN 1917, Sid. 470). I de 
av elden ännu orörda delarna av beståndet har humustäcket råhumus- 
karaktär, inom några mindre fläckar har dock råhumusen en mera lucker 
struktur. Nitrifikationsbakterier saknas, jordproven bilda vid 
lagring endast minimala salpetermängder. Visserligen finnes intet 
kalhygge i beståndet, varest man kan studera den inverkan, som en av- 
verkning utan bränning kan ha på marken, men såväl min erfarenhet 
