964 HENRIK HESSELMAN. 
nitrathalt (jfr tab. 10). Likasom i skogsmulljordarna åtföljas sålunda 
även på brandfälten nitrifikationsbakterierna av denitrifikanter (se HES- 
SELMAN 1917). 
Ammoniakavspaltningsförmågan har däremot ökats endast i ringa grad 
på brandfältet; resultaten äro något växlande, stundom är den något 
större, ibland något mindre än hos jordprov från beståndet, skillnaderna 
äro emellertid relativt små. Där marken emellertid brunnit mindre hårt, 
så att ett någorlunda ordentligt humustäcke finns kvar på marken, kan 
ammoniakavspaltningsförmågan visa sig vara högst betydande, t. ex. 
på sådana platser, där man träffar hallon och brännässlor (se närmare 
tab. I N:oKO, röELO). 
Jordprov från brandfältet bilda vid lagring rätt betydande salpeter- 
mängder. Även där humuslagret endast består av ett helt tunt, 
kolat skikt kan salpeterbildningsförmågan visa sig vara ganska 
ansenlig. I en försöksserie bildade sålunda ett jordprov från 
TO ILI aätsktbrandfalt, samlat I augusti 1914, mera salpeterkyane 
per kg jord an lisa behandlade prov från en val gödsladmpo.: 
tatisåker eller ett mulljordsprov från ett gråalsbestånd. Marken, 
där detta prov togs (se fig. 19), utgjordes av en lerig morän, överdragen 
med ett helt tunt täcke av små kolsplittror och humuspartiklar. Av 
allt att döma avtar emellertid salpeterbildningen så småningom, sannolikt 
hastigare på mycket hårt än på mindre hårt bränd mark, men även när 
utvecklingen gått så långt, att marken överdrages med ett lågt, tätt täcke 
av Polytrichum juniperinum, kan ännu en livlig salpeterbildning iakt- 
tagas hos lagringsproven (se tab. 14). 
Brandfälten vid Selsjön utgjorde den första platsen för mina under- 
sökningar angående bränningens inverkan på markens kväveomsättning. 
De resultat, som där erhöllos, ha bekräftats genom observationer å andra 
brandfält eller på för kultur svedda hyggen. 
Vid svedning för kultur brännes marken i regel icke så hårt som fallet 
varit med brandfälten vid Selsjön. Det kvarvarande humustäcket, över- 
sållat med större eller mindre kolsplittror, har i regel en större mäktig- 
het. Under det koliga lagret har humustäcket, även om det förut ut- 
gjorts av ett ganska segt och sammanhängande råhumustäcke, en ganska 
lucker, nästan mullartad struktur. Hur snart efter branden salpeterbild- 
ningen börjar i ett dylikt humustäcke, har jag ej i detalj undersökt, men 
redan under andra årets höst är nitrifikationen ytterst livlig. Groddplan- 
tor av Luzula pilosa och Epilobium angustifolium ge då en mycket starkt 
utpräglad nitratreaktion, vid lagring bildas i jordproven högst betydande 
salpetermängder (se närmare sid. 1048 och tab. 14). 
Den tid, under vilken nitrifikationen ännu håller sig i gång, är säkerli- 
