SKOGSFÖRYNGRINGSATGÄRDERNA OCH SALPETERBILDNINGEN I MARKEN. 969 
det organiskt bundna kvävet till salpeter. Detta utgör dock 
emellertid intet maximum. I närheten av Selsjön finns ett tjugufemårigt 
brandfält med mycket spritt förekommande rester från brandfältsflorans 
tid. Jordprov från detta fält nitrificera ännu en ammonium- 
sulfatlösning (se närmare sid. 1047), även denitrifikanter före- 
komma (se tab. 10 n:o 5). 
Å andra sidan kan man lätt finna exempel på att nitrifikationsförmå- 
gan upphör jämförelsevis snart efter branden. Hösten 1915 togos några 
jordprov från en mera hårt bränd del av 1911 års brandfält nära Sel- 
sjön. Där provet togs, hade marken överdragits med en tät matta av 
Polytrichum juniperinum. Vid lagring bildade jordproven endast mindre 
betydande salpetermängder, halten salpeterkväve uppgick nämligen ej 
till mera än 1,6 mg per kg jord efter två månaders lagring. Samman- 
ställas dessa erfarenheter med att jordprov från Krokmyrshyggets hårdare 
brända delar nio somrar efter svedningen vid lagring bildade ännu mindre 
kvantiteter salpeterkväve, så är det tydligt, att svedningens effekt med 
hänsyn till kväveomsättningen stundom är ganska övergående. Ett annat 
exempel härpå kan anföras från Jönåkersskogarna. Förr var det i dessa 
skogar brukligt att efter avverkningen avsveda marken i dess helhet, 
varefter ungskog drogs upp genom rutsådd. Humustäcket i ett på detta 
sätt uppdraget bestånd övergår snart till ett ganska segt, starkt kolblan- 
dat, svart och tunt skikt på marken. I ett 16-årigt bestånd av gran, tall 
och lärk av god växtlighet utgjordes markbetäckningen av Cladonia- 
arter, Polytrichum juniperinum, mjölon (ÅArctostaphylos uva ursz) och ljung (se 
sid. 10530). Jordproven nitrificerade ej en ammoniumsulfatlösning, men de- 
nitrifierade under gasutveckling GILTAYS lösning (se sid. 1030 och tab. 
10 n:o 10). Ammoniakavspaltningsförmågan var medelmåttig och i många 
fall högre än i de äldre bestånden (se tab. 4). Vid lagring bildade jord- 
proven endast: minimala salpetermängder (se tab. 14 n:o 14). Då jag 
har all anledning antaga, att omedelbart efter svedningen en livlig nitri- 
fikation inträtt även i denna mark, så visar det sig, att salpeterbildnings- 
förmågan ganska snart kan försvinna. Möjligt är att beståndet härvidlag 
utövat ett inflytande på marken. 
Med undantag av det sist diskuterade beståndet (Jönåkers-ytan), ha 
samtliga de av mig här omnämnda svedda eller brända markerna hört 
till den typ, som vid kalavverkning utan bränning överdrages av kruståteln 
(Azra flexuosa): Det genom avverkning ökade ljustillträdet kan i dessa 
marker ej ensamt framkalla sådana förändringar, att en nitrifikation inträder 
i marken. Detta gör emellertid elden. Skogseldarnas och sved- 
ningens betydelse med hänsyn till kvävets omsättning lig- 
ger sålunda däri. att de i marker, betäckta med ett segt rå- 
03. Meddel. från Statens Skogsförsöksanstalt. 
