9790 HENRIK HESSELMAN. 
humustäcke, förmå framkalla sådana förändringar, att det orga- 
niskt bundna kvävet kan överföras till salpetersyra. I mar- 
ker med ett mera gynnsamt, men dock ej nitrificerande humus- 
täcke framkallas härför erforderliga förändringar enbartige- 
nom det vid huggningen ökade ljustillträdet. Till dessa såväl i 
praktiskt som i teoretiskt hänseende viktiga resultat skall jag emellertid) 
återkomma. Några ytterligare exempel på eldens betydelse vill jag emel- 
lertid här nedan anföra. 
Som förut omnämnts, inträder i Jönåkersbestånden redan genom ljus- 
tillträdet vid avverkning en nitrifikation i marken. Det tyckes, som om 
denna nitrifikation ytterligare skulle ökas genom bränning. På hyg- 
gena brännes det kvarliggande riset i mindre högar, de härigenom brända 
Aläckarna synas föredragas av två så utpräglat nitratofila växter, som 
hallon och brännässlor. De förekomma visserligen även på andra delar 
av hygget, men på dessa brända fläckar i större mängd och i frodigare 
exemplar. I närheten av de förut omnämnda och skildrade kalhyggena 
(sid. 935) finns ett löpbränt hygge från år 1007 (se närmare sid. 1047). 
Det undersöktes våren 1916 i maj, det hade sålunda legat nio somrar efter 
svedningen. I den vackra ungtallskulturen fanns ännu en koloniartad brand- 
fältsflora med flera nitratofila arter; den ordinära skogsmarksbetäckningen 
började emellertid att invandra (se närmare sid. 1047). Jordprov från detta 
fält bildade vid lagring större mängder salpeterkväve än proven från de 
flesta, något yngre, men obrända hyggena (se tab. 14 n:o 8). 
Hittills anförda exempel på brandens inverkan på markens kväveom- 
sättning hänföra sig så gott som uteslutande till granskogar eller barr- 
blandskogar med ett mer eller mindre utpräglat mäktigt råhumustäcke. 
Dessa erbjuda ju också det största praktiska intresset, ty frågan om sved- 
ningens eller risbränningens användande för skogskultur rör sig närmast om 
dylika skogar. Vad tallhedarna åter beträffar, finner man sällan någon, 
som tar till orda för eldens användning vid dessas föryngring. Några 
helt enstaka iakttagelser häröver har jag emellertid gjort, de inskränka 
sig emellertid till några observationer över vegetationen och bakterie- 
floran inom smärre fläckar, där man vid avverkning eller vid andra tillfällen 
bränt upp ris eller annat skogsavfall. I tallhedarna på Bispgårdens skol- 
revir i Jämtlands län har ljungen ofta en ganska mäktig utveckling. I 
skogarna finnas här och där smärre fläckar, där man bränt ris. VWVege- 
tationen där utgöres av några enstaka exemplar av FEpilobium angusti- 
folium på ett täcke av Polytrichum juniperinum. Jordprov från en dylik 
fläck nitrificerade svagt en ammoniumsulfatlösning. Även i dylik skogs- 
mark synes sålunda elden framkalla nitrifikation, liksom i granskogarnas 
råhumustäcke. 
