072 HENRIK HESSELMAN. 
ning även på sådana kolbottnar, som ej besökts av betesdjuren. Man 
måste då söka en annan kvävekälla. Möjligen har man denna i träkolets 
stora förmåga att absorbera gaser. Ammoniak kan upptagas ur luften och 
kondenseras och sedan av bakterierna i kolstybbet uppoxideras till salpeter- 
syra. Hur det än må vara med den saken, så är det dock tydligt, att 
i kolbottensjorden försiggår en livlig salpeterbildning. 
På samma sätt som kolbottensjorden förhåller sig tjärdalsjorden. På 
gamla tjärdalar har jag visserligen ej funnit en så rik, ej heller!en så 
utpräglat nitratofil flora som på gamla kolbottnar, men florans karaktär 
går dock i samma riktning (se sid. 1032). Jordprov från tjärdalar har jag 
funnit kunna nitrifiera en ammoniumsulfatlösning (se tab. 7). 
jord fran kolbottnar och tjärdalar försiggarsalundenen 
nitrifikation liksom i den av skogselden påverkade marken. 
Kar. X. Sammanfattande översikt över skogsföryngrings- 
åtgärdernas inverkan på markens salpeterbildning. 
Med hänsyn till det organiskt bundna kvävets nedbrytning kan man, 
som förut framhållits, urskilja två skogs- och marktyper; hos den ena 
typen försiggår en fullständig nedbrytning eller oxidation av kväveföre- 
ningarna till salpetersyra, hos den andra däremot stannar processen 
vid bildningen av ammoniak. För dessa olika typer och villkoren för 
deras uppkomst har jag närmare redogjort i en nyligen publicerad av- 
handling (HESSELMAN 1917). Till den sistnämnda typen hör huvudparten 
av vära skogar, nämligen alla de moss- och lavrika barrskogstyperna med 
sina olika varianter. Ett bland de utmärkande dragen för dessa typer 
är att humustäcket bildar ett mera ytligt liggande skikt på marken (tyskar- 
nas »Auflagehumus»), vilken genomgår en av de lösliga organiska ämnena i 
humustäcket reglerad, egendomlig och karaktäristisk vittringsprocess, ytt- 
rande sig i bildningen av ett blekjordsskikt och ett under detta liggande 
rostjordsskikt. Hela denna jordmånstyp karaktäriseras av en speciell vege- 
tation, utmärkt i främsta rummet av bärris och mattbildande mossarter 
eller” ock i mera torra lagen av ljung och lavar. I detta humustacke 
stannar nedbrytningen av de organiska ämnena vid bildningen av ammo- 
niak. Under vissa omständigheter kunna emellertid, som det framgår av 
denna redogörelse, åtskilliga, sedan gammalt brukliga skogsföryngringsåt- 
gärder framkalla en radikal förändring i kväveomsättningen, yttrande sig i 
en mer eller mindre livlig salpeterbildning. De skogsföryngringsåtgärder, 
som härvidlag äro verksamma, äro följande: 
1) I mellersta Sveriges barrblandskogar med väl slutna be- 
stånd, där markbetäckningen i huvudsak består av ett moss- 
