SKOGSFÖRYNGRINGSÅTGÄRDERNA OCH SALPETERBILDNINGEN I MARKEN. 975 
lands utglesade granskogar på en mark med ett mäktigt blekjordsskikt, 
sålunda på en mark, som i ytan är fattig på elektrolyter. I mullen för- 
siggår en ständig nitrifikation; för att få en sådan i gång i råhumus- 
täcket måste marken avsvedas eller humusen blandas med mineraljorden. 
Dessa principiella skillnader mellan mullens och råhumusens bildnings- 
villkor synas mig ock kunna bilda utgångspunkten för en diskussion 
angående de för de salpeterbildande bakterierna gynnsamma förändringar, 
som humustäcket ofta undergår genom våra skogsföryngringsåtgärder. 
Närmast till hands ligger väl denna förklaring, när det gäller mark- 
beredningar med redskap eller genom bränning. I förra fallet blandas humus- 
täcket med mineraljorden, vilken alltid innehåller en del lösliga elektrolyter, 
i senare fallet bildas lösliga salter genom branden, vilka då de äro av 
basisk natur, kunna neutralisera förekommande humussyror. I båda fallen 
påverka elektrolyterna humustäckets struktur. Det får genom kolloidernas 
utflockning (jfr HESSELMAN 1917, Sid. 305) en mera mullliknande struktur. 
På avverkningsytorna i mellersta Sveriges mossrika barrskogar, där 
enbart det ökade ljustillträdet kan framkalla en livlig nitrifikation i mar- 
ken, genomgår humustäcket liknande strukturförändringar som vid mark- 
beredning eller bränning. Humustäcket antar en alltmer mullartad struk- 
tur. Då metmaskar eller insekter knappast förekomma i sådan mängd, att 
den ganska snabbt inträdande strukturförändringen kan förklaras på rent bio- 
logisk väg, synes man mig även böra söka orsaken i en av fysiska och kemiska 
orsaker betingad ökning i elektrolyttillförseln. Denna starkare elektrolyt- 
tillförsel kan tänkas komma från två håll, nämligen 1) från humustäcket självt 
och 2) från den underliggande mineraljorden. De humusformer, som å 
hyggen eller i luckor snart börja nitrifiera, utmärka sig för en mera snabb 
förmultning. Då humusen alltid innehåller en del kemiska föreningar, 
som vid oxidation eller förmultning ge upphov till salter, måste genom 
den förökade förmultningen humustäckets elektrolythalt eller salthalt ökas, 
och denna kan då i och för sig själv vara tillräcklig för en omändring av 
humustäckets struktur. Vidare kan man tänka på en elektrolyttillförsel 
från marken. Genom kalavverkningen eller luckhuggningen ökas mark- 
ytans avdunstning; denna måste bl. a. resultera i att vatten från under- 
liggande mineraljord föres upp mot ytan, och detta vatten medför alltid 
en del elektrolyter. I beståndet åter är markytans avdunstning nedsatt, 
så att vattenrörelsen i övervägande grad är riktad nedåt. Vad som vidare 
kan anses tala för att en dylik elektrolyttransport kan spela en roll är, 
att de humusformer, som bliva nitrifierbara enbart genom ökat ljustill- 
träde, endast synas förekomma på svagt podsolerad mark, d. v. s. där 
blekjordsskiktet är föga mäktigt, medan på marker med starkt utpräglad 
