976 HENRIK HESSELMAN. 
blekjord kraftigare åtgärder än enbart avverkning äro av nöden för att 
framkalla en nitrifikation. 
I hög grad anmärkningsvärt är att multnande virke gynnar humus- 
kvävets nitrifikation, och att det kväve, som finnes i multnande barr och 
kvistar, lätt nitrifieras. Några försök har jag ännu ej gjort, men av allt 
att döma inträder salpeterbildningen lättare, när friska barr och grenar 
vissna och börja multna, än när barren och grenarna förut vissnat eller 
torkat på träden, innan de falla ned på marken. Orsaken härtill torde 
möjligen få sökas i att de friska barren äro rikare på mineralsalter än 
de som vissnat, kvarsittande på trädet; de vissnande barren minska me- 
dan de sitta kvar på trädet sin mineral- eller askhalt, därigenom att 
värdefulla växtnäringsämnen vandra in i grenarna. En skillnad förefinnes 
väl även i de kvävehaltiga ämnenas kemiska beskaffenhet, en olikhet, 
som ej torde vara utan sin betydelse. Vidare torde, som laboratorn vid 
Skogsförsöksanstalten d:r IVAR TRÄGÅRDH för mig framhållit, insektslivet 
i det multnande riset spela en viss roll. Multnande grenar, stubbar etc. 
draga till sig ett rikt insektsliv, som lever av de multnande växtresterna. 
Genom insekternas verksamhet kunna kanske dessa försättas i lättare 
nitrifierbart tillstånd. i 
Även med hänsyn till nitrifikationen i ett segt, torvartat råhumustäcke 
synes man mig kunna använda detta betraktelsesätt angående elektrolyt- 
tillförselns stora betydelse. Vid de norrländska, utglesade granskogarnas 
eller barrblandskogarnas kalavverkning börjar råhumustäcket att förmultna, 
men förmultningen försiggår långsamt, varför elektrolyttillförseln ej kan 
bli så kraftig som vid den snabbare förmultning, som framkallas vid kal- 
avverkningar i mellersta Sveriges barrblandskogar. Vidare är blekjorden 
i dessa skogar vida mäktigare och kraftigare utbildad, varför en tillför- 
sel av lösliga salter från mineraljorden bör bliva svagare än a mellersta 
Sveriges vanligen svagt podsolerade marker. Möjligen ha vi ock i detta 
raåhumustäcke att göra med andra kväveföreningar än i mellersta Sveriges 
bättre barrskogsmarker. Där bildas humustäcket av mossor och barr- 
avfall; i Norrlands utglesade granskogar ha bärrisen större betydelse. 
Även om detta kan spela en roll, så torde dock elektrolyttillförseln vara 
av mera avgörande vikt, härför talar ju att en omblandning av råhumus 
och mineraljord mycket snart framkallar en livlig nitrifikation. 
Den framställning, som jag nu lämnat angående orsaken till förändring- 
arna i humustäcket vid inträdande nitrifikation, har delvis karaktären 
av en arbetshypotes. Den kan tjänstgöra som grundlag för vidare under- 
undersökningar och utgör ett försök att från en och samma synpunkt 
förklara flera, mera till det yttre än till sitt inre förlopp olikartade feno- 
men. Huruvida jag genom detta betraktelsesätt träffat sakens kärna, 
