SKOGSFÖRYNGRINGSÄTGÄRDERNA OCH SALPETERBILDNINGEN I MARKEN. 977 
kan endast avgöras genom omfattande, delvis svåra, fysikaliskt-kemiska 
undersökningar. Hur salterna verka, kan även diskuteras; man kan dels 
tänka sig, att humussyrorna neutraliseras eller avtrubbas, dels att sal- 
terna tjäna som näringsmedel för nitrifikanterna och spela en roll vid 
den nybildade salpetersyrans neutralisation. I detta senare hänseende 
kunna de i den podsolerade marken rikligt förekommande järnförening- 
arna ha sin betydelse. ASHBY (1907) har nämligen nyligen visat, att 
nyss utfällt järnoxidhydrat liksom järnrost kan till en del ersätta kalk- 
karbonat för neutralisation av den nybildade salpetersyran. Någon full- 
ständig neutralisation av humussyrorna behöver emellertid ej inträda, de 
starkt salpeterbildande humusformerna å kalhyggena i Jönåkers häradsall- 
männing reagera sålunda skarpt surt för lackmuspapper. 
Vad som även torde spela en roll för nitrifikationen är den starkare 
genomluftningen, den torde dock ej vara av någon avgörande betydelse. 
Utförda försök ha nämligen visat, att markluftens tillgång på fritt luft- 
syre har mindre betydelse än man vore benägen att tro på grund av 
nitrifikationens gång i vanligen brukliga kulturvätskor, där man antingen 
måste använda mycket tunna vätskeskikt eller ock med konst sörja för 
en livlig genomluftning. SCHLÖSING fann sålunda, att i en sandig, 
kalkrik lera bildades i det allra närmaste samma salpetermängder, när 
luften innehöll 11 20 som när den innehöll 21 240 syre. (LÖHNIS 1910, 
sid. 615). WINOGRADSKY och ÖMELIANSKI, de för sina klassiska under- 
sökningar över de salpeterbildande bakterierna världsbekanta forskarna, 
ha också funnit, att nitrifikanterna kunna nöja sig med en ganska låg 
syrehalt i luften (LÖHNIS 1910, sid. 615). Den föreställning, som man 
vanligen hyser angående humustäcket såsom ett starkt hinder för markens 
genomluftning, synes ej heller vara berättigad. ALBERT i Eberswalde 
(1912, sid. 667 och följ.) har med lämpliga instrument tagit luftprov säväl 
ur mulljord som ur mark med råhumustäcke. Luftsyrehalten var i båda 
markslagen densamma och mycket hög, i medeltal nära 20 240 (vanlig 
luft 21 90). Det är därför ej troligt, att nitrifikationens uteblivande för- 
orsakas av luftbrist i råhumustäcket, den måste sökas på annat håll 
och sannolikt ligger orsaken i råhumustäckets beskaffenhet. Ett försök, 
som jag gjört, kan möjligen ge någon ledning för kommande undersök- 
ningar. Infekteras en nitrifikationskolv, som förut ympats med jordprov 
från en mark med råhumus, sålunda en mark, där nitrifikationsbakterier 
saknas, med en råkultur av salpeterbildande bakterier, kommer nitrifika- 
tionen i gång. Men nitrifikationen förlöper mycket långsammare i en 
kolv, som ympats med prov av råhumustäcket, än i dem, som ursprung- 
ligen ympats med blekjords- eller rostjordsprov. Då det i kulturvätskan 
finnes alla för de salpeterbildande bakterierna nödvändiga ämnena, torde 
