078 HENRIK HESSELMAN. 
väl detta resultat lämpligen tolkas så, att i råhumustäcket finnes något 
ämne, som är hinderligt för de salpeterbildande bakteriernas utveckling. 
Fortsatta försök och vidare studier äro emellertid av nöden för att när- 
mare utreda denna fråga. Dylika torde också kunna förklara ett annat 
intressant och viktigt spörsmål. Det framgår tydligt nog av denna under- 
sökning, att vissa humusformer, framförallt de som huvudsakligen bildas 
av mossrester och multnande barr och grenar, lättare bringas till nitrifika- 
tion än de, som äro mera torvartade och vid vilkas bildning bärrisen 
eller ljungen spelat en större roll. Möjligt vore ju, att de senare inne- 
hölle flera, för nitrifikationsbakterierna skadliga ämnen än de förra. 
Även en annan faktor är att taga i betraktande. Enligt de under- 
sökningar av KOCH, som jag förut refererat (HESSELMAN 1917, sid. 392), 
utsöndras av barrträdens barr vissa ämnen, som äro hinderliga för nitri- 
fikationsbakteriernas verksamhet. När skogen avverkas, tillföras ej nya 
mängder av dylika ämnen, de försvinna så småningom, och detta hinder 
för bakterierna upphör därmed. 
De synpunkter, som jag har framfört, kunna utgöra lämpliga utgångs- 
punkter för fortsatta undersökningar, av betydelse ej blott i teoretiskt 
utan ock i rent praktiskt hänseende. Det gäller närmast att utreda vill- 
koren för en för skogens föryngring och första tillväxt gynnsam för- 
ändring i markens bakterieflora. Liknande förändringar har man redan 
börjat att studera inom jordbakteriologien, och då de därvid vunna resul- 
taten kunna bidraga till att klargöra även här föreliggande problem, vill 
jag i korthet redogöra för dessa undersökningar. 
På senare åren har man med stor iver börjat att undersöka vad man 
kallar jordens partiella sterilisation. Jorden uppvärmes till ej allt för 
höga temperaturer, t. ex. till 65” å 98”, eller behandlas med flyktiga anti- 
septiska ämnen, såsom kloroform, kolsvavla, toluol m. fl., vilka sedan de 
verkat på jorden en kortare eller längre tid återigen kunna avlägsnas. 
En jord, som behandlas på detta sätt, visar ofta, att den innehåller större 
mängder tillgängliga växtnäringsämnen än före behandlingen. Fram- 
förallt synes detta gälla kväveföreningarna; plantorna i den partiellt steri- 
liserade jorden bli kraftigare och få en mörkare grön färg än i de osterili- 
serade, vittnande om en ökad kvävetillförsel (HILTNER 1908). Detta 
intressanta fenomen har blivit mycket noggrant studerat av olika for- 
skare. Det största uppseendet torde ha väckts av en teori, framställd 
av tvenne engelsmän, RUSSELL och HUTCHINSON (1909 och 1913); 
vid den bekanta jordbruksförsöksstationen vid Rothamsted i England. 
Dessa söka förklara fenomenet på så sätt, att utom bakterierna utöva 
vissa lägre djur, protozoerna, ett viktigt inflytande på jordens fruktbarhet. 
Dessa protozoer leva av jordens bakterier, äta upp dem, så att de ned- 
