SKOGSFÖRYNGRINGSAÅTGÄRDERNA OCH SALPETERBILDNINGEN I MARKEN. 979 
sätta deras förökning i marken. Genom den partiella sterilisationen dödas 
protozoerna, varefter bakterierna, som äro mera motståndskraftiga, obehindrat 
kunna utvecklas och öka sönderdelningshastigheten av de organiska före- 
ningarna i marken. Härigenom skulle man kunna förklara dess ökade 
fruktbarhet. Denna teori har emellertid ej vunnit någon allmän anslut- 
ning, många olika förklaringar ha framställts och i närvarande stund 
arbetas med stor iver på. detta område (se t. ex. KOPELOFF, LINT och 
COLEMAN 1916). 
Bränningen eller svedningen innebär ju ett slags partiell sterilisation, 
marken upphettas mer eller mindre, vadan de förändringar i bakterie- 
floran, som branden medför, ej enbart torde vara att tillskriva tillförseln 
av lösliga salter, som påverka humustäcket, utan även torde ha sin direkta 
orsak i av upphettningen förorsakade ändringar i markens mikrobiolo- 
giska tillstånd. Vad nu särskilt salpeterbildningen beträffar, har den vis- 
serligen i de av RUSSELL och HUTCHINSON (1909) utförda försöken ned- 
satts genom upphettningen, men andra forskare ha funnit, att i en upp- 
hettad jord, som åter infekterats med salpeterbildande bakterier, salpeter- 
bildningen blir livligare än i den osteriliserade (DEHERAIN och DE 
MOUSSY 1896, se KOPELOFF 1916). 
Det visar sig sålunda, att den experimentella forskningen kunnat upp- 
visa resultat, som väl låta förena sig med de här skildrade erfarenheterna 
från våra brandfält eller risbrända skogskulturfält. 
De förändringar i kvävets omsättning, som vi kunna åstadkomma 
genom kalavverkning, luckhuggning, markberedning eller svedning repre- 
sentera emellertid mera tillfälliga tillstånd i marken. De äro uttryck för 
den ändring i de markbildande faktorerna, förnämligast i markens av- 
dunstning och temperatur, som vi åstadkomma genom våra skogsför- 
yngringsåtgärder. När skogen återigen slutit sig över marken, så att 
den blir utsatt för de i de slutna bestånden härskande markbildande 
faktorerna, upphör så småningom nitratbildningen. Humustäckets kväve 
nedbrytes ej längre än till ammoniak. De i den mossrika barrskogen 
normalt rådande förhållandena bliva återställda. Hur snabbt normaltill- 
ståndet inträder och vilka faktorer, som påverka denna utveckling, ha 
ännu ej i detalj undersökts. De mer spridda observationer, som jag 
gjort, ha meddelats i det föregående. 
De förändringar i kvävets omsättning, som förut skildrats, äro sålunda 
av övergående natur, men äro icke dess mindre av den största betydelse 
i barrskogarnas utvecklingshistoria. De spela nämligen en stor roll för 
deras föryngring, vare sig denna nu sker med konst eller vi överlämna 
densamma åt naturen. Jag övergår därför till en diskussion om detta 
samband mellan kvävets omsättning och skogens föryngring. 
