992 HENRIK HESSELMAN. 
der träden, medan tallplantorna i den humus, som insamlats mellan trä- 
den, hade en mera gulgrön färg. En annan sak väckte ock min upp- 
märksamhet; i lådorna med det förstnämnda humusslaget uppträdde som 
ogräs Leontodon autumnalis, Spergula arvensis, Poa pratensis, Agrostis 
vulgaris, Betula verrucosa och Rumex acetosella, medan i den andra lådan 
endast funnos några små groddplantor av blåbär, ljung och Betula odorata. 
Leontodon visade vid undersökning en utpräglad salpeterreaktion. Vegeta- 
tionen i lådorna lät sålunda förmoda en stor skillnad mellan de båda olika 
hbumusslagen. Jägmästare FERD. LINDBERG har haft vänligheten att seder- 
mera vid olika tillfällen sända mig såväl jordprov som tallplantor för 
närmare undersökning. En fullständig redogörelse för dessa undersök- 
ningar återfinnes i min samtidigt utkommande studie över tallhedarna, men 
några ur växtfysiologisk synpunkt mera allmänt intressanta resultat ha 
här sin rätta plats. I fig. 29 och 30 återges bilder, visande tallplantornas 
utseende hösten 1916, sålunda vid 7 års ålder, då försöken börjades 1910. 
De plantor, som uppdragits i den humus, som hämtats under 
träden, äro högre och aga langre, bredare och mörkare barnman 
de plantor, som uppdragits ir humus från fälten mellan träden. 
Nedanstående siffror belysa närmare skillnaden mellan de i fig. 29 och 
30 avbildade olika tallarna. 
Tallplantor, uppdragna i humus från tallhedar. 
= ere se 
Blarremns 
längd bredd | 
Plantor- É OM kv Pål 
nas höjd | - o (EG | 0 
77 | ar TOOLS ar 96 | år 1915 | är 1916 
em mm mm mm mm 
Planta, uppdragen i humus, samlad un- | 
deritraden: ÖKVavetnitriftetas.... 130 51,3 63,8 1,98 1,86- 
Planta, uppdragen i humus, samlad mel-/ 
lan träden. Knappt påvisbar nitri- 
PLN COM DNA es rr AE a en RE AR, SARA SSR 15 2055 30,7 K,48 1,43 
Plantornas utseende ger anledning att misstänka, att orsaken 
till deras olika utveckling ligger i en skiljaktighet i kvävetill- 
förseln, de kraftiga, preda, mörkgröna barren tala för enak- 
lig, de kortare, smalare och blekgröna barren för en svagare 
kvävetillförsel. Detta stämmer väl med MÖLLERS (1904) undersökningar, 
som experimentellt ådagalagt, hur kvävebrist visar sig hos tallen. En 
undersökning av jorden bekräftar också denna förmodan. Vid lagring 
under 17 veckor bildades nämligen följande mängder salpeterkväve: 
