SKOGSFÖRYNGRINGSÅTGÄRDERNA OCH SALPETERBILDNINGEN I MARKEN. 995 
Humus samlad Humus samlad 
under träden på fält mellan 
träden 
SSA PSterkvdveRp IS SOLEN sr sr skhlergeveners senere rdr 24 mg O,4 Mg 
Kevavelikprocentrav jordens. förrylkt =35.,..++-.-.-s. se... O43 05/0 Öl 
Kväve i procent av jordens gödningsförlust (humus) 1,97 Y, 2403 /o 
Det lider väl icke något tvivel om, att icke den rikligare salpeter- 
bildningen i den humus, som samlats under träden, gynnat tallplantornas 
utveckling och varit den förnämsta orsaken till dessa tallplantors kraftiga 
utveckling och deras mörkgröna, långa och breda barr. Ehuru provet 
från de öppna fälten är rikt på kväve — humusen är t. o. m. kväverikare 
— ha dock tallplantorna i denna jord ett utseende av kvävehunger, kvä- 
vet är där mindre lätt tillgängligt. Försöket talar i hög grad för, 
att humuskvävets nitrifikation är av väsentlig betydelse för 
tallplantans kraftiga utveckling i ungdomen. Vad tallhedarna 
beträffar, kommer jag att i nästa uppsats ytterligare belysa denna sak, 
här vill jag anföra några observationer från andra skogstyper. 
På norrländska kalhyggen, som anläggas i äldre granskogar med ett 
mer eller mindre starkt råhumustäcke, blir, som förut framhållits, den 
viktigaste hyggesväxten kruståteln (Azra flexuosa). Kvävet omföres ej till 
salpeter, nedbrytningen stannar vid bildningen av ammoniak. Då själv- 
föryngringen på dylika hyggen går synnerligen långsamt, bliva de 
vanligen kultiverade, numera ofta genom spettplantering av tvååriga tall- 
plantor. Jämför man emellertid de tallplantor, som stå i ÅAZira flexuosa- 
täcket, med sådana, som växa t. ex. på fläckar, där man bränt ris, finner 
man, att de senare vanligen äro högre och kraftigare samt ha vida mörkare 
och kraftigare barr än de förra. Plantornas kraftigare utseende på den 
svedda marken än på den osvedda har ofta framhållits i senare tid, t. ex. av 
FERD. LINDBERG (1915, sid. 19), TELL GRENANDER (1916, sid. 92). Man 
skulle möjligen vara frestad att tro, att detta vore en direkt följd av gödslingen 
av den vid svedningen bildade askan. Detta är emellertid ingalunda fallet. 
Som jag förut har framhållit i denna uppsats, finns det ofta i granskogs- 
hyggena vissa partier, där kvävet nitrifieras, ehuru det för övrigt endast 
omsättes till ammoniak. Dylika platser finner man vanligen intill stubbar 
etc. Å kronoparken Svartberget, Degerfors revir, undersökte jag hösten 
1916 några hyggen, utlagda i äldre granskog eller barrblandskog. Hyg- 
gena voro dels svedda, dels icke svedda. På de svedda hyggena växte Epi- 
lobium angustifolium, hallon, Gnaphalium silvaticum, Rumex acetosella m. fl. 
Hyggena voro fem å sex år gamla. I Rumex acetosella, hallon, Epilo- 
bium och Lusula pilosa kunde ännu påvisas nitrat, i marken försiggick 
sålunda ännu en livlig salpeterbildning (se närmare sid. 1041). På de 
