996 HENRIK HESSELMAN 
osvedda hyggena funnos vanligen endast ris och Åzra flexosa. Tallplan- 
torna på de svedda partierna voro kraftigare och högressamt 
hade längre och kraftigare barr än på de osvedda, dock med 
en del undantag. På de osvedda partierna funnos nämligen 
mera spritt förekommande plantor, som voro fullt lika kraftiga 
eller t. o. m. kraftigare och som hade samma friska, mörkgröna 
utseende som plantorna på de svedda partierna. Vid närmare 
undersökning visade det sig, att dessa plantor uteslutande förekomma 
på sådana fläckar, där man även kunde anträffa spridda exemplar av 
Rumex acetosella, Rubus ideus, Epilobium angustifolium, dessa plantor 
visade sig vid undersökning nitrathaltiga. De kraftiga, mörkgröna 
plantorna på de osvedda partierna växte sålunda på sådana 
fläckar, där bhumuskvävet ändock nitrifierades: -Lagninosprov 
visade sedermera en livlig nitrifikationsförmåga hos marken (se tab. 13 
nr 3). En orsak till humuskvävets nitrifikation var i detta fall krea- 
turstramp, varigenom humustäcket söndersmulats och i någon mån blan- 
dats med mineraljorden. Just på dylika platser och invid några stubbar 
växte dessa salpeterplantor, och- där funnos ock de vackra tallplantorna. 
Det är lätt att finna även andra exempel, som visa betydelsen av 
humuskvävets nitrifikation för tallplantornas kraftiga utveckling. Bely- 
sande är i detta fall ett förut omnämnt hygge på Ansjö kronopark, 
där hyggesvegetationen i huvudsak utgöres av bärris och kruståtel (Azra 
fexuosa), men där man fläckvis träffar hallon och Epilobium, framför- 
allt på de fläckar, där man bränt riset i högar. De plantor, som växa 
bland hallonen (sålunda bland nitratplantorna), äro kraftigare 
och ha mörkare, bredare barr än de, som växa i kruståtelstäcket 
(se sid. 1039). Observationerna i naturen bestyrka sålunda de förut ex- 
perimentellt vunna resultaten angående betydelsen av humuskvävets ni- 
trifikation, det gynnar tallplantornas kraftiga utveckling i ung- 
domen. Mina studier över tallhedarna ha ytterligt bestyrkt betydelsen 
av humuskvävets nitrifikation, men för dessa undersökningar kommer 
jag att redogöra i nästa avhandling. 
Direkta observationer i naturen liksom också experimentella 
studier visa med all önskvärd tydlighet, att de humusformer, 
som bildas i våra mossrika barrskogar eller på våra tallhedar i 
Norrland bliva för de unga tallplantorna mest gynnsamma, när 
de pa cettreller sannat sätt överförts i ett nmitrifieeramde sal. 
peterbildande stadium. Det är mest antagligt, att förklaringen här- 
till ligger i kvävets större tillgänglighet, ehuru det väl också är möjligt, 
att andra näringsämnen i humustäcket bliva lättare åtkomliga för tall- 
plantorna och bidraga till det gynnsamma resultatet. 
