IOOO HENRIK HESSELMAN. 
ju dock svårigheterna för barrskogens föryngring mycket stora. En måttligt 
livlig omsättning av humuskvävet till salpeterkväve blir sålunda den gynn- 
sammaste för barrskogens föryngring. 
Hittills har jag i främsta rummet talat om tallen, men även granen för- 
håller sig säkerligen i huvudsak på samma sätt. Granen tycks dock på 
äldre år vara mera tacksam för en salpetertillförsel. Våra mest produk- 
tiva granskogar — de örtrika — förekomma på mark med nitrifikation, 
ehuru man dock även på mark utan nitrifikation kan påträffa högpro- 
duktiva granbestånd. Från Danmarks ljunghedar (WEIS 1908, P. E. 
MÖLLER och HELMS 1913) har man åtskillig erfarenhet om nitrifikationens 
betydelse för granens utveckling. De kraftigast växande granarna träffas 
på de försöksparceller, där humuskvävet nitrifieras. 
Emellertid anser jag ingalunda denna fråga om äldre och yngre plantors 
förhållande till kvävet fullt utredd. Det är ett problem av stort praktiskt 
och vetenskapligt intresse, som vore särdeles intressant att vidare bearbeta. 
Det är möjligt, att lösningen kan erhållas genom en vidare behand- 
ling av mykorhizaproblemet. För närvarande råder på detta område de 
mest stridiga meningar, å ena sidan ha vi dem, som i mykorhizan se 
en anordning av största betydelse för barrträdens näring, å andra sidan 
finns det forskare, som i mykorhizan endast se en ofarlig parasitisism. 
Det skulle föra mig för långt att ingå på en närmare redogörelse för de 
olika åsikterna och de skäl, som anföras för dem. 
Emellertid måste man dock hålla fast vid, att humuskvävets nitri- 
fikation ej är någon nödvändig förutsättning för barrskogens 
föryngring. Det är en gynnsam faktor. Annars skulle vi ej kunna 
förklara en del fenomen i våra barrskogars utveckling, t. ex. tallens så 
småningom skeende utveckling på de kalhuggna tallhedarna eller gra- 
nens invandring i de mossrika tallskogarna. Men humuskvävets nitrifika- 
tion har ett så gynnsamt inflytande, är av en sådan betydelse, att en 
diskussion av våra skogsföryngringsåtgärder med denna synpunkt så- 
som den ledande må avsluta denna avhandling. 
Kar. XIII. Diskussion av våra skogsföryngringsåtgärder med 
hänsyn till deras betydelse för humuskvävets nitrifikation och 
markens produktionsförmåga. 
Under vissa omständigheter kan kvävets alltför livliga omsättning till 
salpeter bliva en besvärlig omständighet för barrskogens föryngring. 
Detta är framför allt fallet på mycket bördiga marker, där även en 
mindre luckhuggning kan framkalla en frodig och för plantorna hinder- 
