IOIO HENRIK HESSELMAN. 
eller risbränning ha ock blivit föryngringsåtgärder, som av många skogs- 
män använts och rekommenderas, men som också av andra starkt för- 
dömas. Innan jag går in på en diskussion av denna fråga, vill jag först 
erinra något om beskaffenheten av de bestånd, som uppkommit efter 
brand. 
Elden har stundom gått allt för hårt fram över marken, så att så- 
väl dess föryngrings- som dess produktionsförmåga blivit i hög grad 
Ur Skogsförsöksanstaltens saml. Foto av förf. 
Fig. 39. Av skogseld härjad granskog. Lappland. Vilhelmina sn, 
Kronoparken Björnberget, ”5/. 
1915. 
Spruce forest devastated by forest-fire. 
nedsatt. ALB. NILSSON (1895, sid. 9) talar om sådana, sedan långliga 
tider kala marker vid Sveg i Härjedalen och mellan Vintjärn och Voxna 
i Hälsingland. Utmed Gällivarebanan förekomma ock liknande marker, 
svårt härjade av eld. Det är av naturen torra moränmarker, rullstensåsar 
och sandmoar, som genom elden blivit förstörda. Ett av elden svårt 
härjat område avbildas i fig. 38, den återger brännans utseende c:a 30 år 
efter branden och visar, att tallföryngringen ännu är gles och otillfreds- 
ställande. Emellertid äro lyckligtvis dylika marker ej allt för vanliga. 
