IOI14 HENRIK HESSELMAN. 
sådan mark, där humuskvävet ändock nitrifieras. Bränningen 
blir där en både kostsam och onödig åtgärd. För den praktiske 
skogsmannen blir det då fråga om att bedöma, om kvävet utan bränning 
omsättes på de marker, han har under sin vård och skötsel. Ett sätt 
att bedöma denna fråga är en undersökning av humustäcket i beståndet. 
Ju luckrare detta är, dess mer det bildas av mossor och barravfall, dess 
större äro utsikterna för att humuskvävet skall nitrifieras vid det genom 
huggning förorsakade ökade ljustillträdet. Markvegetationen lamnar ho- 
nom ock en god och lätt användbar ledning. Uppenbara sig på hygget 
utan bränning sådana växter som hallon, Epilobium angustifolium, blinddån 
(Galeopsis bifida), Senecio silvaticus, maskrosor (Taraxacum officinale), 
ÅArenaria trinervia, smultron, bergssyra i mera ljusgröna former (Rumex 
acetosella) och dylika växter, då kan han vara säker på att humuskvävet 
omsättes i en för de unga plantornas utveckling gynnsam form. Med 
hänsyn till humustäckets omvandling är då en bränning eller svedning 
onödig och förkastlig. Faran med den omnämnda vegetationsutvecklingen 
ligger huvudsakligen däri, att den mången gång kan bli så kraftig, att 
den konkurrerar ihjäl de unga trädplantorna. Om en bränning av mar- 
ker av den här avsedda beskaffenheten kan minska denna vegetationsut- 
veckling, känner jag ej. Några i det avseendet fullt belysande fall har 
jag ej sett, dock torde man ha skäl att anse, att bränningen mången 
gång rent av kan öka det obehag, som en stark hyggesvegetation gärna 
medför. 
Marker av den godartade typ, som jag nu beskrivit, ägna sig, när 
det gäller föryngring, väl för blädning. Det är väl otvivelaktigt, att 
blädningsbruket först kom till utveckling på sådana marker, där redan 
en luckhuggning framkallar en för plantornas groning och första utveck- 
ling gynnsam förvandling av humustäcket. I södra Tyskland och i 
Frankrike, det rationella blädningsbrukets egentliga hemtrakter, har skogs- 
marken vanligen denna gynnsamma beskaffenhet, råhumusbildningar äro 
i dessa skogar med blandning av löv och barrträd sällsynta. Läser man 
igenom en skildring från de egentliga blädningsskogarna i dessa trakter, 
finner man, att markerna av allt att döma måste höra till den typ, där luck- 
huggning framkallar eller ökar nitrifikationen i marken. Visserligen äro 
redogörelserna för markens beskaffenhet långt ifrån tillfredsställande, men 
av den rikedom på ädla lövträd, som vanligen finnes i dessa skogar, kan 
man så att säga indirekt sluta sig till humustäckets godartade beskaffen- 
het (se t. ex. ENGLER 1905). Min egen erfarenhet om dessa skogar 
går ock i denna riktning. Det torde väl ej heller vara någon tillfällig- 
het, att den som hos oss kanske ifrigast verkat för blädningsbrukets in- 
förande och utveckling, nämligen UNO WALLMO (1897), just arbetat 
