I020 HENRIK HESSELMAN. 
övergått till kalhuggning utan risbränning eller svedning och plantering 
av oomskolade ett- eller tvååriga tallplantor. Dessa planteringar ha 
lämnat ett ganska växlande resultat, men även där man lyckats, är 
det väl tvivel om man kan anse metoden fullt tillfredsställande. 
På hyggena med kruståtel bli de planterade plantorna ej så kraf 
tiga, som där man framkallat humuskvävets nitrifikation och på själv- 
sådd är ej mycket att räkna, då kruståtelsfilten utgör en olämplig gro- 
bädd för barrträdsfröet. Skall man endast lita till kulturen, blir bestån- 
det väl glest, och man har vid de sjukdomar, för vilka i synnerhet tal- 
len är utsatt, att lita till ett allt för litet antal plantor i reserv. Jag tror 
därför knappast, att denna metod i längden skall visa sig tillfredsställa 
de anspråk på föryngring, som man bör uppställa. Den blir dyr i för- 
hållande till effektiviteten, och den lämnar allt för litet rum för den na- 
turliga föryngringen. Hyggesbehandlingen bör så mycket som möjligt 
gå ut på att framkalla sådana förändringar i humustäcket, som samtidigt 
kraftigt nära de sådda eller planterade plantorna och befordra den na- 
turliga föryngringen. 
I det på marken kvarliggande riset har man ej sällan ett medel att 
framkalla kvävets nitrifikation. I skogarna under Garpenberg finner man, 
som förut omtalats, att kruståteln (Azra flexuosa) ofta blir den förhär- 
skande växten på hyggena, men att nitratofila växter infinna sig i ris- 
högarna. Riset blir emellertid där ofta lagrat i sådana högar, att all 
naturlig föryngring omöjliggöres, men där riset ej är allt för rikligt, torde 
dess jämna och likformiga utbredning över hygget mången gång kunna 
befordra ej blott de sådda eller planterade plantornas utveckling, utan 
ock den naturliga föryngringen. I Schwarzwald i Tyskland användas 
grenar av silvergran på samma sätt för att befordra humustäckets om- 
sättning och den naturliga föryngringen (se WAGNER 1912, sid. 111). Det 
synes mig emellertid av gjorda observationer, som om detta medel skulle 
vara mindre effektivt i övre Norrland än längre söder ut, då i Norrland, 
i synnerhet dess övre delar, riset multnar avsevärt mycket långsammare 
än i de klimatiskt mera gynnade delarna av landet. Det utbredda riset 
kan ju också stundom ha en annan betydelse, nämligen att motverka 
betes-kreaturens skadliga trampande och därigenom skydda de plantor, 
som redan finnas. 
Ett annat medel att befordra humuskvävets omsättning är markbered- 
ningar. Dessa ha nog hittills fått allt för liten plats i vår skogshushåll- 
ning, ehuru intresse för densamma finns på många håll. Som bekant finnas 
markberedningsredskap av olika typer, t. ex. finnplogen, WIDÉNS kultur- 
plog, här är ej platsen att ingå på en beskrivning av desamma. Det 
skulle säkerligen lända landets skogsvård till gagn, om redan förefintliga 
