1042 HENRIK HESSELMAN. 
att man inom smärre, genom topografien i smått bestämda fläckar har en 
mera mullartad humus med örter, medan marken i övrigt täckes av ett mera 
tunt råhumustäcke. Vid avverkningen blir markvegetationen väsentligt olika 
på hyggets olika delar. Där marken i beståndet varit mera mullartat, infinna 
sig 'mycket rikligt frodiga gräs och örter, i huvudsak nitratofila arter, på de 
små, mera torra och i beståndet av råhumus täckta partierna utvecklas huvud- 
sakligen Azra flexuosa. En beskrivning av hyggesvegetationen måste skilja på 
dessa olikartade partier av hygget. Hygget upptaget som kalhygge vintern 
I911—1912, förut starkt genomblädad granskog. Undersökningar juli och 
Sept. 195 och juli? 1)9Tö, 
Partier med mera örtrik hyggesvegetation. 
Buskar och smärre träd str. 
Betula odorata str. Alnus incana spr. 
» verrucosa >» Ribes alpinum e. 
Picea abies » Salix caprea e. 
Sorbus aucuparia e. 
IRSStStt 
Myrtillus nigra spr. / Pvyrola secunda spr. 
Lvcopodium annotinum spr. > — rotundifolia str.-flv. y. 
ÖTLer och grasky. 
Epilobium angustifolium x.-Av. y. Luzula pilosa spr. 
Rubus saxatilis 1-y. Majanthemum bifolium spr. 
Vicia silvatica fv. y. Orobus vernus » 
Geranium silvaticum Yr. Poa pratensis » 
Polvpodium dryopteris Yx. Veronica officinalis » 
ÅAsgrostis vulgaris Yr. Vicia cracca » 
Lathyrus pratensis str.-fv. y. > — Septum » 
Fragaria vesca Sstr.-r. Viola riviniana » 
Aira flexuosa str. Aclillea millefolium e 
Gnaphalium silvaticum str.-flo.y. Aira cespitosa » 
Oxalis acetosella str.-f. y. Epilobium montanum >» 
Rubus ideus str.-Ao. y. Geum Trivale » 
Carex digitata spr.-str. Ranunculus acris > 
Tussilago farfara fv. spr.-str. Trifolium pratense » 
Anemone hepatica spr. 
Utmed kanterna av en gångstig Sagina procumbens Yr. 
Mossor r-y. 
Hvlocomium parietinum Y. Hvypnum crista castrensis str. 
» prolifernm y. fJungermannia sp. spr. 
Vegetationsfördelningen inom de örtrikare delarna av hygget är mycket 
växlande. Växlingen står i närmaste anslutning till markens relief i smått. 
Stubbar och andra upphöjningar framkalla små avvikelser, där bli vanligen 
risen rikligare än på den mera fuktiga marken mellan stubbarna. . Kp fe 
